08.01.20
22-ц/812/53/20
Справа №490/2120/19 Суддя суду першої інстанції - Черенкова Н.П.
Провадження №22-ц/812/53/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року                                                                     м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,
за участі представника відповідача ОСОБА_4. - ОСОБА_2 ,
розглянувши  у  відкритому  судовому  засіданні цивільну справу за   апеляційною  скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 березня 2019 року, постановлену за заявою цього товариства про забезпечення позову до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «МИРТА», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Марченко Олександра Михайлівна та Заводський відділ Державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк) пред`явило до суду позов до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «МИРТА» (далі - ТОВ «МИРТА») про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з усіма надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 301,2 кв.м, житловою площею 196,90 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/42516 від 18 травня 2006 року у сумі 377 441,67 доларів США, шляхом продажу його на прилюдних торгах.
Обґрунтовуючи свій позов, Банк вказував, що зміна останнього власника предмету іпотеки, а саме ТОВ «МИРТА», відбулася без згоди позивача, заборгованість за вищевказаним кредитним договором, який забезпечений зазначеним предметом іпотеки, не погашена, а отже є підстави для задоволення позову.
12 березня 2019 року Банк подав до суду заяву про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на вказаний будинок.
Позивач вказував, що відсутність заборони на його відчуження може ускладнити в подальшому виконання рішення суду про звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
Судове рішення мотивоване відсутністю звіту про ринкову вартість спірного майна, що унеможливлює надання оцінки співмірності заявлених позовних вимог із необхідними заходами забезпечення позову. Крім того, судом зазначено, що позивачем не доведено наявність ризиків щодо ухилення відповідачів від виконання можливого судового рішення.
Не погодившись з зазначеною ухвалою, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій наголошувало на тому, що вона не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. Зазначало, що у 2018 році без згоди Банку предмет іпотеки вже продавався. Борг за кредитним договором не погашено. Предмет позову та його ціна свідчать про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Серед іншого, позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його застосування.
З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/08-112/42516, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 170 000 доларів США.
Того ж дня, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано житловий будинок з усіма надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 301,2 кв.м, житловою площею 196,90 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 .
15 листопада 2007 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Банк уклали договір про переведення боргу, за яким ОСОБА_3 за згоди Банку перевела на ОСОБА_4 борг в сумі 800 433,08 грн., що виник на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2007 року.
06 березня 2007 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбав у власність вищезазначений житловий будинок.
30 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір застави майнових прав, яким забезпечено вимоги Банку за договором 014/08-112/73915 від 30.01.2008 р. За вказаним договором в заставу передано майнові права за договором купівлі-продажу від 06.03.2007 р. на житловий будинок АДРЕСА_1 .
22 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ТОВ «МИРТА» укладено договір купівлі-продажу зазначеного будинку.
З 01 грудня 2018 року згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного будинку є Приватне підприємство «СИЛАЙН-Н».
З 15 жовтня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у податковій заставі.
Отже, на момент подання АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду позову та заяви про його забезпечення відбулася чергова зміна власника будинку, який є предметом іпотеки. 
Згідно з розрахунком Банку кредит за кредитним договором №014/08-112/42516 від 18 травня 2006 року, який був забезпечений іпотекою вищевказаного будинку, не повернуто. Сума заборгованості становить 377 441,67 доларів США, яку Банк просить погасити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, власник якого протягом року змінився двічі.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що реалізація зазначеного об`єкту або будь-яке його відчуження до вирішення вищезазначеного позову може ускладнити виконання судового рішення та призвести до додаткових процесуальних дій, зокрема, залучення до участі у справі нових учасників, що може призвести до порушення строків розгляду справи.
Суд першої інстанції не врахував належним чином наведених обставин та не дав належної оцінки тому факту, чи  реальною є загроза  невиконання чи ускладнення виконання  можливого рішення суду.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. Накладення арешту на будинок забезпечить його збереження до вирішення справи по суті. Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. 
Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що забезпечення позову вплине на права власника спірного об`єкта нерухомого майна, який не був залучений до участі у справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перехід права власності на вказане нерухоме майно до ПП «СИЛАЙН-Н» не позбавляє права позивача на забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Арешт даного об`єкта жодним чином не впливає на права власника щодо володіння та користування майном. Розпорядження ж ним при вказаних вище обставинах не є доцільним до вирішення справи по суті.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №483/478/19 (провадження №61-11623св19).

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову.
Накласти арешт на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 301,2 кв.м, житловою площею 196,90 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський
  
Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 08 січня 2020 року.