ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 402/49/19
провадження № 22-ц/4809/63/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів: Письменного О.А., Чельник О.І. 
з участю секретаря: Демешко Л.В.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ; 
третя особа: Служба у справах дітей Відділ опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Відділ опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. 
Інтереси позивача представляв адвокат Гончарук Олексій Олексійович у відповідності до угоди про надання професійної правничої допомоги.        
В обґрунтування позову вказувала, що з відповідачем проживала однією сім`єю з 2006 по 2010 роки. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .
Позивач зазначала, що відповідач життям і здоров`ям дитини не цікавиться, від утримання та виховання доньки самоусунувся, не виявляє турботи про дитину.
Вказувала, що станом на січень 2019 року дитина проживає в АДРЕСА_1 , а відповідач проживає в місті Києві.
Крім того, позивач посилалася на те, що відповідач як батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідними продуктами харчування та медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальноосвітніх норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.
Позивачка вважає, що батько зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідач ігнорує станом на день звернення до суду, та вже протягом двох останніх років. 
Вважає, що оскільки відповідач самоусунувся від належного виховання доньки, його необхідно позбавити батьківських прав, а тому позивач звернулася із даним позовом до суду.
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, інтереси якої представляє адвокат Гончарук О. О. у відповідності до угоди про надання професійної правничої допомоги.        
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про задоволення позову. 
Оскаржуване рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги той факт, що відповідач протягом трьох років не бере участі у вихованні дитини, не спілкується із дитиною та не піклується про її стан здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідними продуктами харчування, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей та не створює належних умов для отримання дочкою освіти.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі.
       Відзивів від учасників справи на апеляційну скаргу не надходило.
Справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи. 
Розгляд справи неодноразово відкладався.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.11.2019 визнано обов`язкову явку представника третьої особи   Служби  у справах дітей Відділ опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації у судове засідання Кропивницького апеляційного суду для надання особистих пояснень та надання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Гончарука О.О., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, пояснення відповідача, який просив відмовити у задоволенні скарги та заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_4., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд першої інстанції послався на відсутність підстав для задоволення позову. 
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.        Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Суд першої інстанції послався на відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, а тому суд вважав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є крайнім заходом впливу.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що сторони проживали сім`єю без реєстрації шлюбу з 2006 по 2010 роки. У сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На даний час донька проживає з бабусею та матір`ю в місті Благовіщенське Кіровоградської області, батько ОСОБА_2 проживає окремо в місті Києві.

Звернувшись із позовною заявою позивач на підтвердження своїх вимог, як доказ, надала довідку Благовіщенського навчально-виховного комплексу №1 «Гімназія - заклад загальної середньої освіти 1-111 ступенів - заклад дошкільної освіти «Сонечко» Благовіщенської районної ради від 03.01.2019 за №1 з якої вбачається, що за період навчання учениці 5 - Г класу ОСОБА_3 , жодного разу батько дівчинки до школи не з`являвся, не цікавиться навчанням доньки, не відвідував школу та батьківські збори.
У позовній заяві позивачка посилається на те, що батько зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але відповідач ігнорує дані вимоги законодавства і не забезпечує дитину матеріально, протягом двох останніх років.
Судом першої інстанції встановлено, що будь - яка заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки у відповідача відсутня, а крім того даних про наявність рішення щодо стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини матеріали справи не містять. 
В матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації, в якому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
До суду апеляційної інстанції подано висновок органу опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації від 14.01.2020 № 01-21/14/1, з якого вбачається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації в даному висновку посилається на те, що батько дитини - ОСОБА_2 з 2015 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям доньки, зовсім нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її здоров`ям.
Даний висновок ґрунтується на довідці Благовіщенського навчально-виховного комплексу №1 «Гімназія - заклад загальної середньої освіти 1-111 ступенів - заклад дошкільної освіти «Сонечко» Благовіщенської районної ради від 03.01.2019 за №1 про підтвердження факту не спілкування відповідача з донькою та те, що він не бере участь у її вихованні, а також на довідку депутата міської ради Куцерди А .В., яка підтверджує самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки (а.с. 182).
Колегія суддів, вважає, що даним висновком не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
Крім того, довідка на яку посилається орган опіка та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації, а саме на довідку виданої депутатом міської ради Куцердою А. В. від 08.01.2020 не можна вважати як належний та допустимий доказ, оскільки дана довідка створена у довільній формі і ніяким чином не завірена (а.с.183).
Довідка - характеристика на позбавлення батьківських прав (розширена характеристика на сім`ю) готується за запитом служби у справах дітей , органів прокуратури, правоохоронних органів із складенням відповідних актів комісійного обстеження.
Таким чином, будь - які аргументи щодо позбавлення батьківських прав у висновку відсутні.
Згідно ч. 6 ст.  19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідач як у суді першої так і апеляційної інстанції повністю заперечував щодо позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки і вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Із пояснень відповідача вбачається, що він свідомо не нехтував своїми батьківськими обов`язками , не чинив щодо дитини будь - яких протиправних дій, любить дитину і бажає з нею спілкуватися та брати участь у спілкуванні. А тимчасове усунення його від виконання батьківських обов`язків стала зміна місця проживання позивачки з донькою .
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача, проте позивач не довела таких обставин. 
Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року  № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року - залишити без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       17.02.2020 - складено постанову.

Головуючий суддя                                                                            О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                  О. А. Письменний 
                                                                                     
                                                                                                         О. І. Чельник