Постанова
Іменем України
 
20 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 544/1095/18
провадження № 61-7370св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,    
відповідач - Пирятинська районна державна адміністрація Полтавської області, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2018 року у складі судді Ощинської Ю. О. та постанову Полтавського апеляційного суду                  від 20 лютого 2019 року у складі суддів: Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Кузнєцової О. Ю., 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його відчим ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_3 . Вказував, що він є єдиним спадкоємцем майна померлої матері та фактично прийняв спадщину після смерті відчима ОСОБА_2 , у порядку спадкування за статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року, тобто за спадковою трансмісією. Позивач прийняв спадщину на грошові вклади матері та 08 серпня 1996 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Разом із тим, зазначав, що з 1952 року його відчим ОСОБА_2 був прийнятий в члени колгоспу імені Ілліча Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та працював у колгоспі на посаді водія до 1988 року. У 1995 році                    було видано державний акт на право колективної власності на землю                             КСП імені Ілліча. Вказував, що на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Ілліча ОСОБА_2 був членом КСП та мав право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не був включений до списку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримав сертифікат на право власності на земельну частку (пай). 
Посилаючись на викладені обставини просив визнати за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) КСП імені Ілліча, площею 4,94 умовних кадастрових гектарів, на території Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та визнати за ним, право на земельну частку (пай) КСП імені Ілліча, площею 4,94 умовних кадастрових гектарів, на території Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після смерті                   ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 грудня               2018 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розпаювання земель                      КСП імені Ілліча проводилося у січні-лютому 1996 року, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому у останнього не виникло право на одержання земельної частки (паю) та його не було внесено до списків осіб членів КСП імені Ілліча, які мають право на одержання земельного паю.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2018 року залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що у                 ОСОБА_2  не виникло право на одержання земельної частки (паю) та його не внесено до списку осіб - членів КСП імені Ілліча , які мають право на одержання земельного паю, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права на земельну частку(пай) КСПімені Ілліча площею 4,94 умовних кадастрових гектарів, на території Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після смерті   ОСОБА_2 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги  
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1   просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про те, що його відчим ОСОБА_2 не набув права на земельну частку (пай) і це право не увійшло до спадкового майна після його смерті. ОСОБА_2 як член КСП отримав право на частку у праві колективної власності з дня видачі КСП імені Ілліча державного акта на право колективної власності на землю, тобто за життя спадкодавця. 
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу Пирятинська районна державна адміністрація Полтавської області просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.  
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Суди установили, що з 1952 року по 1985 рік ОСОБА_2 працював шофером КПС імені Ілліча та був членом колгоспу, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 та копією довідки від 12 лютого 1985 року. 
 
Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 виданого Смотрицьким сільзагсом Пирятинського району Полтавської області, 07 травня 1950 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , присвоєно останній прізвище - ОСОБА_2 .  
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх спільний син - ОСОБА_7 .  
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 травня                     1996 року встановлено факт, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Установлено, що єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти. Також ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті відчима ОСОБА_2 у порядку спадкування за статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року. 
Позивач звернувся до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свого права на спадщину у вигляді земельної частки (паю) після ОСОБА_2 , проте отримав відмову у зв`язку з тим, що останній не отримував сертифікат на земельну частку (пай).
Згідно повідомлення міжрегіонального управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09 серпня 2018 року № 1027/2018, державний акт на право колективної власності на землю по КСП імені Ілліча серія ПЛ 4, зареєстрований 20 липня 1995 року за №4.
Загальними зборами КСП імені Ілліча 03 лютого 1996 року вирішено провести розпаювання землі, яка перебуває в постійному користуванні КСП імені Ілліча, затверджено список членів КСП, які мають право на одержання земельного паю, створено та затверджено комісію з питань роздержавлення та паювання землі, що підтверджується копією протоколу загальних зборів КСП імені Ілліча                       від 03 лютого 1996 року та списком громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча.  
Відповідно до запису в Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай) по КПС імені Ілліча на основі розпорядження Пирятинської районної адміністрації Полтавської області від 04 грудня 1996 року № 351, ОСОБА_2  не був включений до списку на видачу сертифікатів на земельну частку (пай). 
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що його вітчим ОСОБА_2 був членом КСП імені Ілліча та мав право на земельну частку (пай) відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня                   1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». 
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95                    «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що право, яке просить визнати за ним позивач у порядку спадкування, ОСОБА_2 як спадкодавець за життя не набув, зробив обґрунтований висновок про відмову у позові.
Питання про виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), за його життя не вирішувалося.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що позивач набув право на земельну ділянку у порядку спадкування.
Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що за життя                  ОСОБА_2 був включений до списку громадян-членів КСП імені Ілліча,   який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю від 20 липня 1995 року, який видано на підставі рішення Пирятинської районної ради народних депутатів від 26 травня 1995 року та був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю.
Дії підприємства щодо невключення ОСОБА_2 до списку громадян-членів КСП імені Ілліча, які мають право на земельний пай, сам ОСОБА_2 за життя не оскаржував та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), за його життя не вирішувалося.
Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 грудня                  2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого                    2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                                         А. А. Калараш     
 
                                                                                                                         В. М. Сімоненко