Ухвала
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 286/2229/19
провадження № 61-717ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року у складі судді Гришковець А. Л. та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про витребування майна.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року з ОСОБА_3 на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 2 800 доларів США, 200 євро та понесені судові витрати в розмірі 791,16 грн. 04 травня 2016 року він отримав виконавчий лист у зазначеній справі та пред`явив його до виконання в Овруцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, 06 травня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51017742.
 
Після відкриття виконавчого провадження йому стало відомо, що під час попереднього виконавчого провадження боржник ОСОБА_3 30 травня 2016 року подарувала своїй дочці ОСОБА_4 належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість якого згідно зі звітом про оцінку майна складала 34 314,00 грн, та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку площею 0,25 га, вартістю на день продажу 267 685,00 грн. Рішенням Овруцького районного суду від 19 лютого 2019 року договори дарування зазначеного вище майна визнанні недійсними. Оскаржуючи вказані правочини в судовому порядку, набувач майна за цими договорами відчужила майно шляхом укладення 
20 серпня 2018 року договору дарування на користь свого брата - 
ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. ОСОБА_2 був залучений до розгляду у справі про визнання недійсним правочину, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , він був обізнаний про розгляд справи за його позовом, а тому він не є добросовісним набувачем цього майна, вартість якого згідно договорів становить 20 000,00 грн, а вартість боргу ОСОБА_3 - 77 872,76 грн. 
 
Посилаючись на наведене, позивач просив витребувати у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування, кадастровий номер 1824288800:03:001:0091, що були набуті відповідачем за договорами дарування від 20 серпня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, зареєстрованими в реєстрі за 
№ 8644 та № 8645.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07 жовтня 
2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав його необгрунтованості. 
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у даній справі є витребування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для його обслуговування, з чужого незаконного володіння .
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області в
ід 07 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду 
від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      Г. І. Усик