Постанова
Іменем України
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 592/5545/17
провадження № 61-34848св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 
05 жовтня 2017 рокуу складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2007 року між нею та Банком було укладено кредитний договір № SUH2GK11670107, згідно якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 24 000,00 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 7 200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10,08% на рік (0,84% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 договору, зі строком користування до 25 червня 2037 року включно. Також вказувала, що їй з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2017 року №SUH2GK11670107, який знаходиться в матеріалах цивільної справи 
№ 592/3645/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стало відомо, що відповідач на підставі підпункту 2.3.1. кредитного договору, в односторонньому порядку, з 
31 жовтня 2008 року збільшив розмір кредитної відсоткової ставки з 10,08 % на рік (0,84 % на місяць) до 13,20% на рік (1,1 % на місяць), а з 21 липня 2010 року зменшив до 12,70% на рік (1,06 % на місяць) та відповідно збільшив розмір щомісячного платежу з 262,53 доларів США до 310,47 доларів США. Разом з тим, Банк не надіслав на її адресу жодного письмового повідомлення про підвищення кредитної відсоткової ставки чим порушив її права та збільшив її розмір заборгованості.
 
У зв`язку з викладеним позивач просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення з 31 жовтня 2008 року, розміру кредитної відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним між нею та Банком з 10,08 % до 13,20 % на рік, з 21 липня 2010 року до 12,70% на рік незаконними та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити відповідний перерахунок платежів за вказаним договором, виходячи з розміру кредитної відсоткової ставки 
10,08 % на рік.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
 
Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення з 
31 жовтня 2008 року, розміру кредитної відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 26 червня 2007 року з 10,08 % до 13,20 % на рік, з 21 липня 2010 року до 12,70 % на рік незаконними.
Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити відповідний перерахунок платежів за вказаним договором, виходячи з розміру кредитної відсоткової ставки 
10,08 % на рік.
 
Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не повідомив ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки з 31 жовтня 2008 року з 10,08 % на рік до 13,20 % на рік, а з 21 липня 2010 року про зменшення відсоткової ставки до 12,7 % та збільшення розміру щомісячного платежу з 262,53 доларів США до 310,47 доларів США за кредитним договором, укладеним між ним та позивачем, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
 
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат у справі.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що умовами кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було передбачено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при цьому Банк повинен направляти позичальнику протягом 7 календарних днів письмове повідомлення про такі зміни. Направлення Банком рекомендованого повідомлення кредитним договором не передбачено. Таким чином, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» направляло позичальнику повідомлення про збільшення відсоткової ставки, що підтверджується реєстром поштового відправлення, а позивач за період з листопада 2008 року до грудня 2015 року вносила через касу Банку збільшені щомісячні платежі, тобто погодилась з їх розміром і жодних заперечень щодо збільшення відсотків та щомісячного платежу на протязі семи років до Банку не подавала, суд дійшов висновку, що її посилання на неправомірні дії банку є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Ковпаківського районного суду м. Суми.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу № 592/5545/17 передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що Банк не повідомляв її про збільшення відсоткової ставки та збільшення щомісячних платежів у зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення її позову. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції належним чином не перевірив всіх обставин справи та не з`ясував, чи отримувала позичальник повідомлення від Банку про збільшення відсоткової ставки та щомісячних платежів. Наголошує на тому, що боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, але й має бути доведено той факт, що такий лист вручено адресатові під розписку. Звертає увагу на те, що такий правовий висновок було викладено Верховним Судом України у постановах від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16.
 
У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду надійшли заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких вказано, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Зазначає, що згідно умов кредитного договору Банк мав право в односторонньому порядку збільшити розмір відсоткової ставки та щомісячного платежу. Також вказують, що вони направили на адресу позичальника повідомлення про те, що ними було збільшено розмір відсоткової ставки та щомісячного платежу, що підтверджується реєстром поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи, а позичальник з листопада 2008 року до грудня 2015 року вносила через касу Банку збільшений щомісячний платіж, що свідчить про те, що вона погодилась з його розміром і не має жодних заперечень з цього приводу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №SUH2GK11670107, згідно з яким (пункту 7.1) остання отримала кредитні кошти у розмірі 
24 000,00 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 7 200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10,08% на рік (0,84% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 4-6).
 
У підпункті 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору від 26 червня 
2007 року вказано, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в разі зміни кон`юктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці Національного Банку України). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати набуття чинності зміненої процентної ставки.
 
Також судами встановлено, що з 31 жовтня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі підпункту 2.3.1. кредитного договору, в односторонньому порядку, збільшив розмір кредитної відсоткової ставки з 10,08 % на рік (0,84 % на місяць) до 13,20 % на рік (1,1 % на місяць), а з 21 липня 2010 року зменшив до 12,70 % на рік (1,06 % на місяць) та відповідно збільшив розмір щомісячного платежу з 262,53 доларів США до 310,47 доларів США, однак письмово ОСОБА_1 про підвищення кредитної відсоткової ставки не повідомив.
 
Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що Банк на підтвердження дотримання ним процедури зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки позивачу надав копію листа-повідомлення, адресованого позивачу від 29 вересня 2008 року та реєстр відправки листів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 вересня 2008 року.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року 
№ 661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.
 
З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».
 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.
 
При цьому належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини другу, третю статті 205, частину другу статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, з огляду на те, що рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято Банком до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» та позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення).
 
Доводи касаційної скарги про недотримання банком порядку повідомлення позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки не заслуговують на увагу, оскільки умовами кредитного договору (пункт 2.3.1) передбачено, що Банк тільки надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки, а отримання згоди позичальника на зміну відсоткової ставки не передбачено умовами кредитного договору, як і підписання додаткової угоди про це.
 
При цьому позивачем не спростована інформація про направлення йому письмового повідомлення, відомості про яке міститься в поштовому реєстрі, на якому стоїть підпис працівника пошти, що отримав листи для подальшого відправлення їх адресатам, та штамп пошти про їх отримання.
 
Крім того, після збільшення відсоткової ставки щомісячні платежі по кредиту вносилися позичальником у більшому розмірі (310,47 доларів США) порівняно з тими, які вона сплачувала до збільшення відсоткової ставки (262,53 доларів США), що свідчить про прийняття нею пропозиції банку, а правочин про збільшення відсоткової ставки є вчиненим відповідно до положень статті 205, частини другої статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що суд апеляційної інстанції під час перегляду справи відступив від правового висновку викладеного Верховним Судом України у постановах від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16 не заслуговують на увагу, оскільки конкретні обставини цієї справи відрізняються від обставин у справах на які посилається заявник.
 
Крім того, як було встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 після збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, а саме з листопада 2008 року до грудня 2015 року вносила через касу Банку збільшений щомісячний платіж, чим підтвердила свою згоду на збільшення відсоткової ставки та збільшення розміру щомісячного платежу, жодних заперечень щодо такого вона протягом семи років до Банку не подавала.
 
Отже суд апеляційної інстанції, з урахуванням обставин саме цієї справи, дійшов правильного висновку, що сплачуючи збільшений розмір відсоткової ставки протягом семи років позичальник тим самим погодилася із діями Банку щодо її підвищення та вчиняла дії на підтвердження такої згоди.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
 
Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанціїнабирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді | В. М. Сімоненко   А. І. Грушицький   А. А. Калараш   С. Ю. Мартєв   Є. В. Петров