ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/942/20 Справа № 194/1208/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 06 грудня 2010 року отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
У п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. 
Зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. 
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 03 червня 2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 366 368,57 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом – 7 711,08 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом – 353 259,03 грн, заборгованості за пенею та комісією – 5 398,46 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 грудня 2010 року у розмірі 124 107,48 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом – 7 711,08 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом з 06 грудня 2010 року по 03 березня 2018 року в сумі 116 396,40 грн, та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 грудня 2010 року станом на 03 червня 2019 року, в розмірі 7 711 (сім тисяч сімсот одинадцять) грн 08 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 711,08 грн.
В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 06 грудня 2010 року по 03 березня 2018 року в сумі 116 396,40 грн – відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судових витрат. 
Не погодившись з рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення процентів задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з процентів, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Посилався на те, що при укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України і підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил відповідач повністю погодилася з їх змістом. Зазначав про те, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України і ця умова є істотним фактором при надані кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених коштів.
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судом встановлено, що 06 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 грудня 2010 року, наданому позивачем, вбачається, що станом на 03 червня 2019 року відповідач має заборгованість по кредиту, яку просить стягнути позивач на його користь, у розмірі 124107,48 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом – 7 711,08 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом з 06 грудня 2010 року по 03 березня 2018 року в сумі 116 396,40 грн. 
Виходячи з аналізу ст.ст. 549, 551, 625, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 06.12.2010 року по 03.03.2018 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи банку, розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.12.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Слід зазначити, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.12.2010 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Таким чином, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг разом з Тарифами Банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. 
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що суд першої інстанції, вирішуючи вимогу щодо стягнення процентів за користування кредитом, мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та стягнути з відповідача проценти, визначивши їх розмір на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, встановлених статтею 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів.
Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не спорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не доведено відсутність заборгованості, та, відповідно виконання умов договору належним чином, не заперечувала проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляла, а тому суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в оскаржуваній частині позивачем не надано. 
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» — залишити без задоволення. 
Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича 

О.В.Лаченкова