ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3240/20 Справа № 178/1522/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Берелет В.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:         
головуючого - Петешенкової М.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Керімовій - Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_3  про матеріальної відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі, -         

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі. 
Позовна заява мотивована тим, що будинок АДРЕСА_1 , належав на праві власності її діду ОСОБА_4 , який на протязі 2017-2018 років, знаходився під постійним її наглядом та своєї дочки. 
Влітку 2017 року до ОСОБА_4 звернулася мешканка с.Весела Долина Криничанського району ОСОБА_5 з проханням, щоб її син – відповідач у справі разом із сім`єю проживав у вищевказаному будинку, що належить діду позивачки на праві власності.  ОСОБА_5 та її син, посилаючись на тривалі дружні сусідські стосунки, скориставшись його хворобливим станом, запевнивши, що внаслідок проживання відповідача у будинку буде здійснено належний догляд за будинком та прибудинковою територією, вмовили останнього на безоплатне передання в користування відповідачу зазначеного будинку. 
07 лютого 2018 року під час перебування відповідача у зазначеному будинку, внаслідок порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печей сталася пожежа. Як зазначив сам відповідач у своїх поясненнях «…Він розтопив піч та залишив піддувайло відчиненим, після чого пішов до своєї матері. Коли повернувся та зайшов у будинок, то побачив, що піч загорілася та полум`я перейшло на будинок…». 
За результатами перевірки причин зазначеної події було складено акт про пожежу від 08 лютого 2018 року комісією у складі головного інспектора Криничанського РСЧУ ДСНС Мурлян Ю.В., начальника караула МПЧ-2 Карпенка В.П., начальника СРПП Криничанського ВП Грицай С.Ю., та ОСОБА_3 , причиною пожежі визначено порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печей. Відповідно до звіту про причину виникнення пожежі, складений головним інспектором Криничанського РС ГУ ДСНС України ОСОБА_6 встановлено, що ймовірною причиною пожежі є порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печей. 
Із урахуванням наведених обставин, просила суд стягнути з відповідача 50 029 грн., втрат, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речей, та 128 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі – відмовлено. 
Рішенням суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів щодо наявності договірних зобов`язань, права власності на майно після померлого ОСОБА_4 , а відтак і права на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди; спричинення саме відповідачем шкоди майну позивача, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх недоведеність. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що позивач, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, після смерті власника будинку, набула право власності на майно у вигляді житлового будинку, та успадкувала право на стягнення шкоди, завданої спадкодавцю у договірних правовідносинах з відповідачем, який винний у порушенні вимог пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення. 
У лютому 2020 року від представника відповідача - адвоката Гейко В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на помилкові та безпідставні висновки позивача про незаконність рішення суду першої інстанції, як такі, що не ґрунтуються на законодавстві. При цьому зазначив, що позивач помилково ототожнює право на спадщину з правом власності на будинок, і головне - на момент пожежі власником будинку була зовсім інша особа, яка не укладала у письмовій формі договір позички з відповідачем, а тому права користування будинком за останнім не пройшли державної реєстрації. Разом з тим, позивачем не було доведено вину відповідача ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Покровської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області 03 листопада 1994 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 (а.с. 5). 
Влітку 2017 року до ОСОБА_4 звернулася мешканка с.Весела Долина Криничанського району з проханням, щоб її син – ОСОБА_3 разом із сім`єю проживав у вищевказаному будинку, на що ОСОБА_4 погодився. 07 лютого 2018 року під час перебування відповідача у зазначеному будинку, внаслідок порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печі сталася пожежа. 
Згідно висновку від 07 березня 2018 року за зверненням ОСОБА_7 до Криничанського ВП Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області розгляд матеріалу завершено, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.7). З висновку по розгляду матеріалу за зверненням ОСОБА_4 від 07 травня 2018 року, виданого Криничанським ВП Кам”янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України (а.с.13). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який є дідом ОСОБА_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9). Після його смерті, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, (а.с.10-11), однак документів, які підтверджували б її право власності на майно після померлого ОСОБА_4 , суду не надано. 
Акт про пожежу від 08 лютого 2018 року в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦКУкраїни).
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від
27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. 
Вирішуючи спір, суд правильно виходив із того, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача позивачу завдано майнову шкоду, матеріали справи не містять.
Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про набуття позивачем права власності на будинок, знищений внаслідок пожежі не заслуговують на увагу, оскільки на об”єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації такого права. 
Посилання апеляційної скарги на те, що позивач успадкувала право на стягнення шкоди, завданої спадкодавцю (діду) у договірних правовідносинах з відповідачем, є безпідставними, оскільки усний договір позички, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 через відсутність його нотаріального посвідчення є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, що виключає необхідність встановлення його недійсності судовому порядку. Нікчемний договір не породжує у спадкоємиці будинку права вимагати відшкодування шкоди, спричиненої пожежею. Крім того, права користування будинком на підставі договору позички у відповідача не виникли, бо він вважається не укладений, а передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач винний у порушенні вимог пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення не заслуговують на увагу, оскільки вказують на ймовірність причетності відповідача до спричинення пожежі, є неконкретними та ґрунтуються на припущеннях, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, чи порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішень.
Разом з тим, будь-яких протоколів про адміністративне правопорушення саме відповідачем та постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог пожежної безпеки працівниками відомчої, сільської пожежної охорони та членами добровільних пожежних дружин (команд), протипожежних об”єднань громадян складено не було, та позивачем не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги були предметом судового розгляду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида