Постанова 
Іменем України                                       
12 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 428/3906/15-ц
провадження № 61-251св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - автогаражне товариство «Супутник»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду, у складі колегії суддів: 
Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В., від 12 листопада 2018 року. 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом автогаражного кооперативу «Супутник», правонаступником якого є автогаражне товариство «Супутник», від 01 червня 1991 року № 7 її було прийнято на роботу на посаду старшого бухгалтера. Наказом від 03 вересня 1997 року № 6 її було переведено на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Конференцією автогаражного кооперативу «Супутник» 13 травня 2012 року головою правління був обраний ОСОБА_2 , який після свого обрання не вирішував питання щодо її подальшої трудової діяльності, вона не була звільнена з роботи, фактично її до роботи не допускали і заробітну плату не виплачували. На її звернення до голови правління товариства із заявою щодо вирішення питання її подальшої роботи, зайнятості або звільнення їй було повідомлено, що в товаристві вона не працює, а тому немає підстав для звільнення з роботи. Вважала, що твердження відповідача про те, що вона не працює в товаристві, а також відсутність в штатному розкладі посади, яку вона раніше займала, свідчить про те, що відповідач провів скорочення чисельності штату працівників. Факт своєї роботи у відповідача вона підтверджує записами в трудовій книжці та звітами, поданими до управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку, щодо перерахування відповідачем з нарахованої їй заробітної плати відповідних внесків до пенсійного фонду з метою формування трудового стажу для призначення пенсії. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов`язати відповідача звільнити її з роботи на підставі пункту 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України з дотриманням порядку звільнення за вказаною підставою, передбаченою КЗпП України, та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2012 року по день ухвалення судом рішення в сумі 108 000 грн, компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки за період з 01 червня 
2010 року по 31 травня 2012 року в сумі 5 662,72 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до виписки з протоколу від 30 червня 2012 року № 4 року члени правління автогаражного товариства «Супутник» постановили письмово повідомити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про те, що після проведення конференції автогаражного товариства «Супутник» 13 травня 2012 року новому правлінню не передана документація та штатний розпис і відповідно вони не є штатними працівниками товариства. Факт відсутності первинних бухгалтерських та кадрових документів, на підставі яких можливо звільнити позивача, підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 листопада 2012 року у справі № 1227/6381/2012, а також наданими відповідачем доказами. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов 
ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зобов`язано автогаражне товариство «Супутник» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої  статті 40 КЗпП України. Стягнуто з автогаражного товариства «Супутник» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 143 571,42 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що згідно штатного розкладу товариства від 14 травня 2015 року, затвердженого головою правління автогаражного кооперативу «Супутник» Глущенком І. О., у товаристві було скорочено посаду головного бухгалтера, що свідчить про скорочення чисельності штату працівників у відповідача. ОСОБА_1 намагалась приступити до роботи, однак відповідач не забезпечив її належними умовами для праці та не платив заробітну плату, тому позивачем було подано заяви про вирішення питання щодо її повної зайнятості на робочому місці або звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у відповідях на які голова правління автогаражного товариства повідомляв, що вона в товаристві не рахується, тому підстави для її подальшої трудової діяльності відсутні. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що до моменту звернення позивача до суду відповідач не звільнив її з роботи та не здійснив усі відповідні виплати.
Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами 
У липні 2018 року автогаражне товариство «Супутник» звернулося до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області 
від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що у липні 2016 року автогаражне товариство «Супутник» зверталося до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. Відмовляючи у задоволенні цієї заяви, суд апеляційної інстанції встановив, що 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 як головний бухгалтер подавала до управління Пенсійного фонду у м. Сєвєродонецьку звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України за серпень 
2011 року, яка була прийнята, про що свідчить реєстраційний номер в органі Пенсійного фонду України № 1699, також аналогічну звітність 
ОСОБА_1 подавала до органів Пенсійного фонду України за вересень 2011 року - квітень 2012 року. Одночасно в цей період звітність також подавалася головою правління автогаражного товариства ОСОБА_4 . Слідчим відділом Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017130370002415 
від 09 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України, під час якого встановлено, що колишній голова автогаражного товариства «Супутник» ОСОБА_3, використовуючи печатку автогаражного кооперативу «Супутник», яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_1 у звітності до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовження перебування з товариством у трудових відносинах, у зв`язку з чим кримінальне правопорушення кваліфіковане за частиною другою статті 358 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації, наданої з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку з системи персоніфікованих даних, а також відповідно до наказу від 31 серпня 2011 року № 3 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера автогаражного кооперативу «Супутник» на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогули з 03 серпня 2011 року по 31 серпня 
2011 року без поважних причин). За вказаних обставин органом досудового розслідування прийнято рішення про перекваліфікацію кримінального провадження на частину першу статті 358 КК України, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на дату подання відомостей до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку (з вересня 2011 року до квітня 2012 року) вже не були працівниками автогаражного кооперативу «Супутник» та відповідно не є суб`єктами, передбаченими частиною другою статті 358 КК України, якою визначено спеціального суб`єкта - працівника юридичної особи. У зв`язку з тим, що звітність до органів Пенсійного фонду України не може вважатись офіційним документом, який спричинив правові наслідки, слідчим відділом Сєвєродонецького відділу Головного управління Національної поліції в Луганській області 21 червня 2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12017130370002415 від 09 серпня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки відсутня обов`язкова ознака складу об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 КК України, у вигляді предмета злочину.
Заявник вважає, що факт того, що позивач була звільнена з посади головного бухгалтера автогаражного кооперативу «Супутник» на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України згідно наказу від 31 серпня 2011 року № 3, про існування якого заявник дізнався з постанови про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 року, є нововиявленою обставиною, що є підставою для перегляду рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Посилаючись на зазначені обставини, автогаражний кооператив «Супутник» просив суд переглянути рішення Апеляційного суду Луганської області 
від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року заяву автогаражного товаривства «Супутник» задоволено. Рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року задоволено частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 
від 01 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт своєї роботи у відповідача позивач підтверджувала записами у трудовій книжці і інформацією, наданою управлінням Пенсійного фонду України в 
м. Сєвєродонецьку щодо перерахування відповідачем з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати відповідних внесків до Пенсійного фонду України з метою формування страхового стажу позивача для призначення пенсії, при цьому позивач додавала до позовної заяви копію трудової книжки, копію особової картки та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу. Разом із тим, відповідно до змісту постанови слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017130370002415, яка набрала законної сили, звітність про суми нарахованої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України з серпня 2011 року до квітня 2012 року не є офіційним документом, відповідно до примітки до статті 358 КК України, оскільки не спричинили наслідків правового характеру. Документи, надані ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, не можуть вважатися офіційними, та органами Пенсійного фонду України не враховувались. Трудова книжка та особова картка ОСОБА_1 знаходилась у останньої та не передавалась ні до автогаражного кооперативу «Супутник», ні до його правонаступника - автогаражного товариства «Супутник», що не заперечувалось 
ОСОБА_1 та її представником. Факт відсутності кадрових та бухгалтерських документів у відповідача встановлений рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 
2012 року у справі № 1227/6381/2012, яке ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05 грудня 2012 року залишено без змін. З урахуванням нововиявлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності трудових правовідносин з відповідачем у період з 12 вересня 2012 року та наявності підстав для її звільнення згідно з пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої 
статті 423 ЦПК України. На думку заявника, нововиявлені обставини можуть бути підтведжені вироком суду у кримінальній справі. Постанова про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 року, на яку посилається заявник, ухвалена за реабілітуючими обставинами, а тому не має ніякого правового значення. Крім того, 06 грудня 2018 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 рок у зв`язку з непроведенням усіх необхідних слідчих дій. Постановою слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07 грудня 2018 року кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
У відзиві на касаційну скаргу автогаражне товариство «Супутник» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що нововиявленою обставиною у цій справі є факт припинення трудових відносин ОСОБА_1 та автогаражного товариства «Супутник», які не були і не могли бути відомі суду апеляційної інстанції, а встановлені лише у постанові про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
13 лютого 2019 року справу передано судді-доповідачу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до протоколу № 1 конференції делегатів автогаражного кооперативу «Супутник» від 13 травня 2012 року на посаду голови автогаражного кооперативу «Супутник» обрано ОСОБА_2 та прийнято нову редакцію статуту автогаражного кооперативу «Супутник».
Відповідно до копії статуту автогаражного товариства «Супутник», затвердженого засіданням конференції автогаражного кооперативу «Супутник»», протокол від 13 травня 2012 року № 1, автогаражне товариство «Супутник» є громадською організацією, створеною за загальними інтересами громадян, які є членами товариства, для забезпечення місцями для будівництва типових гаражів та господарських споруд (пункт 1.1). Згідно пунктів 1.2, 1.3 статуту повною назва товариства українською мовою є автогаражне товариство «Супутник».
Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 12 червня 2012 року № 778 внесено зміни до рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області 
від 27 січня 1998 року № 118 та зареєстровано нову редакцію статуту автогаражного кооперативу «Супутник» з новою назвою - автогаражне товариство «Супутник»; попередню редакцію статуту громадської організації автогаражний кооператив «Супутник» скасовано.
Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26 червня 2012 року повне найменування юридичної особи: автогаражне товариство «Супутник»; місце знаходження: 93491, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт Метьолкіне, вул. Зелений Гай; дата державної реєстрації юридичної особи: 27 січня 
1998 року. Керівник юридичної особи - ОСОБА_2 .
Відповідно до виписки з протоколу від 30 червня 2012 року № 4 члени правління автогаражного товариства «Супутник» постановили письмово повідомити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про те, що після проведення конференції автогаражного товариства «Супутник» 13 травня 2012 року новому правлінню не передана документація та штатний розпис, отже відповідно вони не є штатними працівниками автогаражного кооператива «Супутник».
Факт відсутності первинних бухгалтерських та кадрових документів у автогаражного товариства «Супутник» у зв`язку з непередачею їх новому керівництву колишнім керівником ОСОБА_3 , на підставі яких можливо встановити факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05 грудня 2012 року у справі 
№ 1227/6381/2012.
Обґрунтовуючи заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, відповідач посилався на те, що відповідно до постанови слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017130370002415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України, встановлено, що колишній голова автогаражного кооперативу «Супутник» ОСОБА_3, використовуючи печатку автогаражного кооперативу «Супутник», яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_1 у звітності до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовження перебування з товариством у трудових відносинах. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації, наданої з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку з системи персоніфікованих даних, а також відповідно до наказу від 31 серпня 2011 року № 3 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера автогаражного кооперативу «Супутник» на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Слідчим відділом встановлено, що звітність про суми нарахованої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України з серпня 2011 року по квітень 2012 року не є офіційним документом, оскільки не спричинили наслідків правового характеру, що підтверджується відомостями та даними управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Частиною другої статті 423 ЦПК Українипередбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначення обставин нововиявленими необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, - це обставини, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Задовольняючи заяву автогаражного товариства «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції поклав в основу свого судового рішення постанову слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження          № 12017130370002415, якою встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з посади головного бухгалтера автогаражного кооперативу «Супутник» відповідно до наказу від 31 серпня 2011 року № 3 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а також встановлені обставини подання звітності до органів пенсійного фонду. 
06 грудня 2018 року керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21 червня 2018 року у зв`язку з непроведенням усіх необхідних слідчих дій.
Постановою слідчого Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07 грудня 2018 року кримінальне провадження № 12017130370002415 закрито на підставі 
пункту 1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. У постанові зазначено, що факт того чи перебував ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у трудових відносинах з автогаражним кооперативом «Супутник» з серпня 2011 року по квітень 
2012 року встановлюється у судому порядку, та остаточне рішення ще не прийнято, а тому наявні підстав вважати, що відсутня подія кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Ураховуючи, що постанова про закриття кримінального провадження 
від 21 червня 2018 року, яка визнана такою, що містить обставини, які відносяться до категорії нововиявлених, була скасована після винесення постанови судом апеляційної інстанції, взявши до уваги відсутність повноважень суду касаційної інстанції встановлювати нові обставини та надавати оцінку новим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, надати оцінку обставинам, на які посилається заявник, та запереченням іншого учасника справи.
Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара 
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович