ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №462/1713/17
адміністративне провадження №К/9901/42571/18, К/9901/42567/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Залізничного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційними скаргами Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Залізничного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова
на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Постигач О.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Попка Я.С., суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
13 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Залізничного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова, в якому просила: 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії із врахуванням стажу роботи лікарем-анестезіологом у відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії у подвійному розмірі; 
зобов`язати Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова зробити перерахунок пенсії.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, позов задоволено частково. Зобов`язано Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова зробити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та призначити її з врахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 26 жовтня 1993 року по 10 липня 2016 року у подвійному розмірі в відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії Львівської обласної клінічної лікарні на посаді лікаря-анестезіолога з 20 лютого 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що робота позивача на займаній нею посаді дає їй право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі, а відтак позовні вимоги в частині зобов`язати Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова зробити перерахунок пенсії підлягає задоволенню. Крім того, в силу вимог статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Враховуючи те, що позивач звернулась із заявою про перерахунок їй пенсії до органу Пенсійного Фонду України 20 лютого 2017 року, тому саме з цієї дати їй слід призначити пенсію
Разом з тим, судами попередніх інстанцій було зазначено, що позивач не перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, у зв`язку із чим вказаним управлінням не здійснюється нарахування та виплата їй пенсії, а тому і не здійснювалося перерахування пенсії позивача. Відтак, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку пенсії із врахуванням стажу роботи лікарем-анестезіологом у відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії у подвійному розмірі.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просило скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Касаційну скаргу Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова обґрунтовує тим, що Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 жовтня 1997 року №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Відділення інтенсивної терапії-гіпербаричної оксигинації є вузькоспеціалізованим відділенням, що використовує метод баротерапії для лікування хворих в анестезіології, хірургічній, терапевтичній і акушерсько-гінекологічній практиці. Відтак, скаржник вважає, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи у відділенні гіпербаричної оксигенації Львівської обласної клінічної лікарні у пільговому обчисленні, що передбаченого статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просило скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Касаційну скаргу Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що робота, яку виконувала позивачка дає їй право на зарахування її трудового стажу у пільговому обчисленні відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позиція інших учасників справи
11 жовтня 2017 року до суду надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2017 року та 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 462/1713/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційні скарги, проте розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 26 лютого 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу № 462/1713/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 27 лютого 2020 року.
Головним управління Пенсійного Фонду України у Львівській області було подано клопотання про участь представника в розгляді справи в судовому засіданні, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що Управлінням Пенсійного Фонду України в Залізничному районі м. Львова (правонаступник Залізничне об`єднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова) з 11 липня 2016 року позивачу призначено пенсію за віком.
20 лютого 2017 року позивач. звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №362/В-20 від 6 березня 2017 року позивачу повідомлено про те, що відсутні підставі для зарахування періоду її роботи у відділенні гіпербаричної оксигенації Львівської обласної клінічної лікарні у пільговому обчисленні, як передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Встановлено, що позивач 26 жовтня 1993 року переведена на посаду лікаря-анестезіолога у відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії. Вказане підтверджується копією трудової книжки та наказом Львівської обласної клінічної лікарні №117-к від 26 жовтня 1993 року.
Також, згідно записів у трудовій книжці позивача у 1995 році на базі Дніпропетровського регіонального науково-медичного центру пройшла курси спеціалізації за спеціальністю «анестезіологія, реанімація та інтенсивна терапія з циклом ГБО». Згідно штатного розпису на 2002 рік назву відділення гіпербаричної оксигенації замінено на відділення гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії.
Із копії довідки № 152/с від 17 січня 2017 року, виданої Львівською обласною клінічною лікарнею Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, встановлено, що Наказом МОЗ України №303 від 8 жовтня 1997 року «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України», відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ із збереженням функціональних повноважень відділень, відділення гіпербаричної оксигенації, які існували до його ведення, перейменовані у відділення групи анестезіології та інтенсивної терапії і в тому ж числі вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії ГБО. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року відповідають, а доводи касаційних скарг є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що робота позивача з 26 жовтня 1993 року по 10 липня 2016 року у відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії Львівської обласної клінічної лікарні на посаді лікаря-анестезіолога дає їй право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.
Зазначеним також спростовуються доводи касаційних скарг відповідачів про те, що посади на яких працювала позивачка не дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, що передбаченого статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такі доводи відповідачів ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з судами попередніх інстанцій, які частково задовольняючи позов дійшли висновку про зобов`язання Залізничного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова зробити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 26 жовтня 1993 року по 10 липня 2016 року у подвійному розмірі в відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії Львівської обласної клінічної лікарні на посаді лікаря-анестезіолога з 20 лютого 2017 року.
Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Як убачається з касаційної скарги, наведені в ній інші доводи щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судами попередніх інстанцій вже була надана оцінка.
Верховний Суд наголошує, що до його повноважень не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Так, згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Залізничного об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова залишити без задоволення.
Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          Н.В. Коваленко 
                                                                                          В.М. Шарапа