Єдиний унікальний номер 240/696/19 
Номер провадження 22-ц/804/350/20        

                                                                                

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
17 лютого 2020 року  Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача     Мальованого Ю.М.
суддів:                      Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,
розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні циві-льну справу № 240/696/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невико-ристані дні відпустки, допомоги при скороченні з апеляційною скаргою відповідача Акціонерно-го товариства "Українська залізниця" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Доне-цької області від 04 листопада 2019 року у складі судді Каліуш О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товарис-тва "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку та допомогу при скороченні, у загальному розмірі 12 392 грн. 64 коп. 
Позов мотивований тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді інженера-технолога 2 категорії у виробничому підрозділі "Дебальцевська дистанція колії" структурного підрозділу  "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".
Наказом № 11006/ДН-ОС від 14 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, після уточнень позовних вимог (а.с. 35-36), просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 499 грн. 79 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 228 грн. 16 коп.,  допомогу при скороченні  у розмірі 6 477 грн. 69 коп.  
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публі-чного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по за-робітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні  задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість із заробітної плати без урахування податку та інших обов`язкових  платежів за період з 01 січня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за невикористану  відпустку та допомогу при скороченні у загальному розмірі 36 822 грн. 14 коп. 
В межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.         
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на пору-шення судом норм матеріального права,  неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2019 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адмі-ністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ "Укрзалізниця», розташованих на непідконтро-льній території, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації  підпри-ємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.   
Посилаючись на науково-правовий висновки Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, відповідач в апеляційній скарзі наголосив на відсутності своєї вини у нездійсненні виплат  на користь позивача, що стало наслідком злочинних дій третіх осіб. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Нарахування за-робітної плати є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умо-ви,  що господарська діяльність здійснювалася. Через захоплення підприємства невідомими осо-бами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.
Доводом апеляційної скарги також є та обставина, що посилаючись на табуляграми та копії табелів використання робочого часу, надані позивачем до позовної заяви , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені копії не завірені належним чином уповноваженими на те особами, не мають печатки підприємства, тому не можуть бути належними доказами та не мо-жуть враховуватися при винесенні рішення у справі. 
Крім того в апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань на доходи та інших зборів у сумі 1 815 грн. 81 коп., отримана 27 липня 2017 року  у касі Дирекції м. Лиман.  З 16 березня 2017 року від бухгалтерії виробничого  підроз-ділу "Дебальцівська дистанція колії» у м. Дебальцеве до Дирекції у м. Лиман не надходили ори-гінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про  фактично відпрацьований час, оригінал особової картки П-2, оригінали внутріш-ній приказів (розпоряджень) та інше. 
На підставі наведеного відповідач просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 115 - 117).
Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерори-стичної операції" шляхом розміщення 20 грудня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі су-дових рішень (а.с. 180).
Крім того, копія апеляційної скарги відповідача була направлена позивачу на зазначену  в позовній заяві адресу для листування та отримана її представником адвокатом Галій С.А. 27 гру-дня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 122).
Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи не на-даний.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.  
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 29 205 грн. 64 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 124 - 126).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги,  апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця"  підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Оскаржуване відповідачем рішення зазначеним вимогам процесуального закону у повній мірі не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 11006/ДН-ос від 14 липня 2017 року її звільнено з 17 липня 2017 року з посади інженера-технолога 2 категорії ВП "Дебальцевська дистанція колії" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано  виконуючим  обов`язки  начальника  дирекції  залізничних  перевезень  Подлузьким В.О. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 36 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної допомоги. (а.с. 21).
На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду  розрахункові ли-сти, довідки-розрахунки заробітної плати та розрахункові листи (табулеграми) за січень - липень 2017 року (а.с. 45-51).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відпові-дач  не  оспорює  факт  перебування  сторін  у трудових відносинах. Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем  у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої їй заробітної плати та компенсаційних виплат відповідач не спростував, тому конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено.        
Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первинних документів для нарахування заробітної плати.
Надані позивачем розрахунки заробітної плати за січень - липень 2017 року узгоджуються з наказом (розпорядженням) № 11006/ДН-ОС від 14 липня 2017 року про припинення трудового договору,  яким визначено право позивача на компенсацію за 36 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спростуван-ня відомостей, щодо нарахованої позивачу заробітної плати за січень 2017 року в сумі 5564 грн. 34 коп. (до сплати 3064 грн. 66 коп.), за лютий 2017 року - 5564 грн. 34 коп. (до сплати 2534 грн. 66 коп.), за березень 2017 року - 4431 грн. 77 коп. (до сплати 3524 грн. 06 коп.), за квітень 2017 року - 1542 грн. 39 коп. (до сплати 1226 грн. 49 коп.), за травень - 552 грн. 93 коп.(до сплати 439 грн. 68 коп.), за червень 2017 року - 3663 грн. 19 коп. (до сплати 2912 грн. 91 грн.),  за липень 2017 року -15 503 грн. 18 коп.(з яких компенсація за 36 днів невикористаної відпустки становить 8228 грн. 16 коп., вихідна допомога при звільненні становить 6477 грн. 69 коп.), з яких сума до сплати становить 12 392 грн. 64 коп., а загальна сума заборгованості складає 36 822 грн. 14 коп.(до сплати 26 095 грн. 10 коп.),  суд першої інстанції погодився з розрахунками позивача та задовольнив їх у повному обсязі. 
Проте рішення суду у повній мірі не відповідає обставинами справи, з огляду на що повніс-тю погодитися з ним апеляційний суд не може.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп.

риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. 
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених доку-ментів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе вла-сник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підпри-ємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, вста-новлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До апеляційного суду відповідач надав копії платіжних відомостей, згідно яких ОСОБА_1 за січень 2017 року отримала заробітну плату у розмірі 4424 грн. 66 коп., за лютий 2017 року - 2534 грн. 66 коп., за березень 2017 року - 1815 грн. 81 коп.(а.с. 104-109).
Таким чином, не дослідивши усіх обставин справи, суд першої інстанції помилково задово-льнив заявлені вимоги у повному обсязі, не взявши до уваги виплати по заробітній платі, прове-дені відповідачем на користь позивача у січні, лютому та березні 2017 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають зна-чення для справи, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, висновок суду першої інстанції про  розмір заборгованості по заробітній платі за пе-ріод січень - березень 2017 року не відповідає обставинам справи.
Разом з тим, заборгованість відповідача по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 2148 грн. 24 коп. (4431,77 - 2283,53), за квітень 2017 року - 1542 грн. 39 коп., за травень - 552 грн. 93 коп., за червень 2017 року - 3663 грн. 19 коп.,  за липень 2017 року - 15 503 грн. 18 коп.(з яких компенсація за 36 днів невикористаної відпустки становить 8228 грн. 16 коп., вихідна допомога при звільненні становить 6477 грн. 69 коп.). Загальна сума заборгованості складає  23 409 грн. 93  коп. підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості, довідками про доходи, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року,  а також індивідуаль-ними відомостями про застраховану особи з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) (а.с. 45-51, 132).
Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Згідно наказу № 11006/ДН-ос від 14 липня 2017 року позивачку звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і вона має право на компенсацію за 36 днів неви-користаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 21). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про її звільнення (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Сума компенсації за невикористану відпустку згідно наданого позивачем розрахунку за-робітної плати складає 8228 грн. 16 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспо-рюється.
Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазна-чених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не мен-ше середнього місячного заробітку.
Розмір вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згі-дно розрахунку заробітної плати складає 6477 грн. 69 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.
Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсут-ня, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня зві-льнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.
Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "До-нецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висно-вків суду.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку То-ргово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності; 
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про вве-дення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція заліз-ничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестан-дартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 54 - 86).
Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 15 березня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звіль-ненні компенсації за 36 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньо-місячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці об-ґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза терито-ріальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Лу-ганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направ-лене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. 
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозді-лами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних переве-зень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих неза-конних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудо-вих відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна,  у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з праців-никами, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними ви-робничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "До-нецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від від-повідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової пала-ти України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин не-переборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної опе-рації, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про від-сутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні відпустки (ст. 83 КЗпП), вихідна допомога при звільненні (ст. 44 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про рати-фікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого прото-колу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інте-ресах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22). 
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене осо-бами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, про що роботода-вцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розу-мінні практики Європейського суду з прав людини.
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задово-лення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період. 
Отже, враховуючи надані позивачем довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року,  індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фон-ду України (форми ОК-5), а  також надані відповідачем платіжні відомості про часткову сплату заборгованості по зарплаті за березень 2017 року та про виплату заробітної плати за січень, лю-тий 2017 року,  у  відповідача  АТ  «Українська  залізниця»  перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 2148 грн. 24 коп. (4431,77 - 2283,53), за квітень 2017 року - 1542 грн. 39 коп., за травень - 552 грн. 93 коп., за чер-вень 2017 року - 3663 грн. 19 коп.,  за липень 2017 року - 15 503 грн. 18 коп.(з яких компенсація за 36 днів невикористаної відпустки становить 8228 грн. 16 коп., вихідна допомога при звільнен-ні становить 6477 грн. 69 коп.). Загальна сума заборгованості складає  23 409 грн. 93 коп., подат-ки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані.
Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування  обставин, що ма-ють значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заро-бітної плати у сумі 36 822 грн. 14 коп. підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 23 409 грн. 93 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень - липень 2017 року.
Зазначена сума підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розгля-дом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; 
розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інста-нції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних ви-мог, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з роз-глядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала. Від сплати судового збору вона звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на ко-ристь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша час-тина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не біль-ше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі становить 29 205 грн.64 коп., один відсоток від якої складає 292 грн.05 коп. 
Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Держав-ний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року,  в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 грн.
Відповідно до п/п 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збо-ру становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 29 205 грн. 64 коп. підлягав сплаті судо-вий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (29 205,64 грн. х 1%, але не менше 1 921 грн. х 0,4).
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у розмірі 23 409 грн. 93 коп., що стано-вить 80,15%  ((23 409, 93 х 100%) : 29 205,64) від заявленої позивачем суми заборгованості. 
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підля-гає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 615 грн.87 коп. (768,40 х 80,15: 100).
За подання апеляційної скарги, оспорюючи стягнуту судом першої інстанції суму 36 822 грн. 14 коп., відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60коп. (а.с. 114).
Пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок держави судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 228 грн.79 коп. (1 152,60 грн. - (615,87  х 150%)).    
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволь-нити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2019 року змінити.  
Стягнути   з   Акціонерного  товариства  «Українська  залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по за-робітній платі за березень 2017 року у розмірі 2148 грн. 24 коп., за квітень 2017 року - 1542 грн. 39 коп., за травень - 552 грн. 93 коп., за червень 2017 року - 3663 грн. 19 коп.,  за липень 2017 року - 15 503 грн. 18 коп., а всього 23 409 (двадцять три тисячі чотириста дев`ять) грн. 93 коп.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті заборгованості по заробітної платі у розмірі 23 409 грн. 93 коп. здійснити утримання з цієї суми передбачених за-коном податків та інших обов`язкових платежів. 
В іншій частині позову - відмовити.  
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 615 грн. (шістсот п`ятнадцять)грн. 87 коп.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у по-рядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 228 (двісті двадцять вісім)грн. 79 коп. за подання апеляційної скарги.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заре-єстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Акціонерне товариство «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                        Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                              О.Д. Канурна

                                                                                                         Л.І. Соломаха