ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р.	Справа № 520/7467/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., повний текст складено 04.11.2019 року) по справі № 520/7467/19
          за позовом         Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі"  
          до         Головного управління ДФС у Харківській області             
          про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" (далі - ТОВ "Артемівські зорі", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13.06.2019 р. № 00001141411.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 р. позов залишено без задоволення.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази, встановлено обставини у справі та застосовано норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано не врахуванням судом першої інстанції всіх обставин справи, зокрема, підтвердження господарської діяльності позивача з контрагентом  належними первинними бухгалтерськими документами.
Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що позивачем не надавалися до перевірки докази  проведення розрахунків позивача із контрагентом, змін порядку проведення розрахунків, відстрочення платежів, документи щодо придбання, транспортування товарів  та передачі їх підрядній організації. Також  посилається на відсутність трудових ресурсів у контрагента позивача та не залучення його контрагентом інших осіб, для виконання будівельних робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, пояснення позивача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що Головним управління Державної фіскальної служби у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Артемівські зорі" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість під час господарських взаємовідносин з ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" за лютий, березень 2018 року, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за лютий, березень 2018 р.
Копію наказу від 19.04.2019 р. №2918 та повідомлення про проведення перевірки від 24.04.2019 р. №475 направлено листом на адресу ТОВ"Артемівські зорі", з повідомленням про вручення.
17.05.2019 р. за результатами перевірки відповідачем складено акт № 1698/20-40-14-11/32536414, в якому зазначено про порушення позивачем п. 198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п. 200.1, п. 200.2, ст. 200 Податкового кодексу України внаслідок чого завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 271406 грн, у тому числі за лютий 2018 р. у сумі 183073 грн., березень 2018 р. у сумі 88333 грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті за березень 2018 року у сумі 271406 грн. (а. с. 112-124).
13.06.2019 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 00001141411, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 339257,50 грн. (за основним платежем - 271406, штрафні санкції - 67851,50) (а.с. 22).
Підставою для збільшення податку на додану вартість по господарським операціям із ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" слугували висновки податкового органу про їх безтоварність, з огляду на неможливість контрагента здійснювати будівельні роботи з підстав недостатності трудових ресурсів, не залучення субпідрядних організацій, а також не знаходження контрагента за податковою адресою, відсутність складських приміщень та транспортних засобів.
Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем  доведено не реальність здійснення господарської операції з ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж", а первинні документи надані позивачем не розкривають зміст господарських операцій.
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до  п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
          Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. 
          Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для   бухгалтерського  обліку  господарських  операцій  є  первинні  документи.  Для  контролю  та впорядкування  оброблення   даних   на   підставі   первинних  документів  можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що основними видами господарської діяльності позивача є вирощування зернових , бобових культур і насіння олійних культур (основний), вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбопорід, розведення великої рогатої худоби молочних порід.
Позивач має у власності адміністративну будівлю- будинок Тваринників, будівлі зернотоку, будинок охорони, зерносклад, будівлю зерносховища за адресою: Харківська область, Печеніжський район, с/с Артемівки, 1 км+200 м. автодороги Артемівка - Борщева -Ганнівка № 4 , що підтверджується свідоцтвами про право власності та витягом про держу реєстрацію прав від 26.12.2012р.
Відповідно до акту інвентаризації  від 13.11.2017р., складеного на підприємстві позивача, встановлено, що об`єкти основних засобів потребують модернізації шляхом проведення капітального ремонту. З 01.12.2017р. зазначені об`єкти виведені з експлуатації об`єктів основних засобів для проведення капітального ремонту у період відсутності на підприємстві пасивно-збиральних сезонних робі, згідно наказу по підприємству від 13.11.2017р. № 13-11/17.
В період лютий, березень 2018р. позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж".
20.11.2017 р. між позивачем (замовник) та ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" (підрядник) укладено договір підряду № 2011/7, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати комплекс будівельно-монтажних робіт на об`єкті нежитлові будівлі (адміністративні, складські, виробничі будівлі), які розташовані за адресою: Харківська область, Печеніжський район, с/с Артемівки, 1 км+200 м. автодороги Артемівка-Борщева-Ганнівка № 4 (а.с. 40-44).
Згідно до п. 1.2, п.2.2.1. Договору об`єми, види, етапи та вартість робіт по договору визначається Сторонами в Договірних цінах, що є додатками до договору та є його невід`ємною частиною, оплата вартості виконаних робіт виконується замовником після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (КБ2) протягом 90 календарних днів. 
В підтвердження виконання договору позивачем надано: договірну ціну, платіжні доручення, квитанції,  акти приймання виконаних робіт, відомості витрачених ресурсів витрат, оборотно-сальдові відомості, балансові довідки, карти рахунку, книги складського обліку, подорожні листи, звіти. Повний та деталізований перелік будівельно-монтажних робіт викладено у локальному кошторисі акту №№1,2 приймання виконаних будівельних робіт за лютий, березень 2018р. (а.с. 45-51, 68-84).
З вищенаведених первинних документів вбачається, що контрагентом позивача  виконано будівельно-монтажні роботи на об`єкті: роботи по підсиленню перекриття зверху залізобетоном, очищення вручну внутрішніх поверхонь стель від вапняної фарби, відбивання штукатурки по цеглі та бетону зі стін та стель, просте штукатурення стін, суцільне вирівнювання бетонних поверхонь цін, заповнення віконних прорізів, готовими блоками з металопластику; улаштування стін та покрівлі.
Оплата за виконані роботи проведена позивачем в безготівковий спосіб шляхом перерахування коштів на банківський рахунок контрагента у розмірі 16258 439, 04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.
Будівельно-монтажні роботи виконувалися із матеріалів, придбаних позивачем та наданих підряднику, в підтвердження чого позивачем надано договори поставки №БП 17/2002-03 від 20.02.2017 р, №17/1710-02 від 17.10.2017 р., укладені з ТОВ «Баварія Профіль», ТОВ «АМКІФ»; складені на їх виконання видаткові накладні, акт на передачу основних і допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин, деталей підрядній організації; акт на використання при виконанні робіт матеріалів і повернення залишків підрядною організацією, платіжні доручення на перерахування вказаним контрагентам-постачальникам грошових коштів за поставку товарно-матеріальних цінностей, витяг з журналу реєстрації довіреностей.
Доставка продукції, згідно договорів поставки, здійснювався позивачем за власний рахунок та власними транспортними засобами автомобілями ГАЗ, Кран, УАЗ, ЗИЛ- ММ3 -554, Прицеп ГК-Б 8350, які перебували на балансі позивача, про що свідчить балансова довідка, технічні паспорти на транспортні засоби, подорожні листи.
Факт оприбуткування в складському та бухгалтерському обліку підтверджується витягом з книги складського обліку матеріалів та оборотно-сальдовими відомостями.
За таких обставин колегія суддів зазначає, що  будівельно-монтажні роботи згідно договору підряду від 20.11.2017 р. виконані та прийняті позивачем шляхом  підписання актів виконаних робіт, відомостей витрачених ресурсів витрат замовника, дефектів  робіт  позивачем не виявлено, про що свідчать акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.
Відображення у бухгалтерському та складському обліку позивача операцій по придбанню товарно-матеріальних цінностей  у ТОВ " Баварія Профіль", ТОВ " АМКІФ" та використання їх при виконанні будівельних робіт підрядником, а також операцій по наданню ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" позивачу комплексу будівельних робіт відображено у бухгалтерській довідці .
Позивачем введено в експлуатацію після модернізації шляхом проведення об`єкти основних фондів, що були предметом договору підряду №2011/17 від 20.11.2017 року, що підтверджується наказом від 30.03.2018р. № 30-03/2018р.
Зазначені обставини свідчать, що позивачем отримано позитивний економічний ефект від здійснення господарської операцій з ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж", зокрема, операція направлена на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а також створення умов такого приросту в майбутньому. Тобто, замовлення позивачем у ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж"  комплексу будівельно-монтажних робіт на об`єкті нежитлові будівлі за договором підряду №2011/17 від 20.11.2017 р. має безпосередній зв`язок із господарською діяльність, а також виправдовує ділову мету укладання вказаного договору підряду.
Також про збільшення вартості активу за наслідками здійснення господарської операції свідчить поданий позивачем фінансовий звіт за 1 квартал 2018р., згідно якого вбачається збільшення первісної вартості основних засобів на суму інвестицій у капітальний ремонт.
Судом встановлено, що позивач та його контрагент на час вчинення спірних операцій були зареєстровані як юридичні особи, платниками податку.
Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що виконання послуг контрагентом позивача було необхідне для здійснення господарської діяльності ТОВ "Артемівські зорі", що підтверджується  належним чином оформленими первинними документами. 
Колегія суддів зазначає, що відсутність права у позивача на включення до складу податкового кредиту, відповідно податку на додану вартість за такими операціями податковий орган пов`язує з їх нереальним характером.
Такі висновки відповідача ґрунтуються на наявній у нього податковій інформації ГУ ДФС у Харківській області від 04.04.2018р.  № 309/20-40-14-12-12/34466585 щодо ТОВ "БМУ Бкурспецстроймонтаж" в якій зазначено про  відсутність підприємства  за юридичною адресою, відсутність у нього інформації про зберігання товарів, про власні або орендовані фонди, необхідні для здійснення господарської операції, малу кількість трудових ресурсів (1 особа).
Так, податковий орган вказує, що у задекларованого позивачем контрагента відсутні ресурсні можливості надання будівельних послуг, зокрема: основні засоби, трудові ресурсу, технічний персонал, виробничі активи, засоби для транспортування та інше майно.
Водночас висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, колегія суддів встановила, що вони є реальними та підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.
За результатами ретельного аналізу відображених у первинній документації відомостей судом встановлено, що вони надають можливість ідентифікувати фактичне надання послуг  позивачу від його задекларованого виконавця із залученням до таких операцій (в частині придбання будівельних матеріалів) інших контрагентів.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Визначальною ознакою щодо нереальності здійснення господарських операцій у відповідача слугувала податкова інформація щодо відсутності контрагента за його місцезнаходження та відсутність трудових ресурсів, а не факт зміни складу активів позивача та отримання ним позитивного економічного ефекту, що в даному випадку не відповідає практиці Верховного суду.
Так, Верховний суд у свої судових рішеннях неодноразово висловлювався з приводу того, що сформований за наслідками проведених господарських операцій податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, дотримання ним вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, а також оформлення таких операцій належним чином складеними первинними документами, підстави для позбавлення платника податку права на податковий кредит, який у подальшому прийняв участь у формуванні від`ємного значення, відсутні.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 28.05.2019 року по справі №815/2960/17, від 15.10.2019 року по справі 813/1066/16, від 23.07.2019 року по справі №826/10852/158, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податку як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необгрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Наявні в матеріалах справи докази щодо спірної господарських операцій  підтверджують і розкривають суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету, свідчать про зміну майнового стану та отримання позитивного економічного ефекту від здійснення господарської діяльності.
Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд, зокрема у постанові від 22.10.2019 року по справі №822/5413/15, зазначав, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову,  не має бути враховано, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. 
Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених робіт,  платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.
Крім того, відсутність у спірного контрагента матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Основні та транспортні засоби можуть перебувати в підрядника на праві оренди або лізингу (постанова Верховного Суду від 22.10.2019 року№822/5413/15, від 19.11.2019 року №826/16304/17, від 12.12.2019 року №826/10751/18. від 18.09.2019 року №826/5910/17.)
Проте питання щодо залучення ТОВ «БМУ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» до виконання будівельних робіт за спірним договором підряду працівників за договорами цивільно- правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) посадовими особами Відповідача під час проведення перевірки не вивчалося.
Колегія суддів зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів, відсутність контрагента за його місцезнаходженням, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. 
Крім того, без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагента суб`єкта господарювання основних засобів, трудових та виробничих ресурсів, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень. 
При цьому, відповідачем в акті перевірки, посилається узагальнену податкову інформацію ГУ ДФС у Харківській області, в якій міститься посилання на рапорт старшого оперуповноваженого ОУ Київськоої ОДПІ м. Харкова, в якому зазначено про відсутність ТОВ " БМУ Бурспецстроймонтаж" за податковою адресою. 
Колегія суддів зазначає, що зазначені докази не є належними в підтвердження зазначених обставин. 
Разом з тим, відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
Отже, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є беззаперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презумує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо фактичний рух активів або зміни в активах чи в зобов`язаннях платника податків, пов`язані із господарською операцією, мали місце.
У разі підтвердження платником податку показників податкового обліку належним чином оформленими документами, передбаченими податковим законодавством, ці показники вважаються задекларованими правильно, якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Протиправна поведінка контрагента може бути підставою для збільшення  в податковому  обліку платника податків задекларованої суми оподатковуваного доходу (внаслідок зменшення суми витрат) та для зменшення задекларованої суми податкового кредиту, якщо будуть встановлені обставини, що свідчать про узгодженість поведінки платника податків та його контрагента. У справі таких обставин щодо поведінки позивача не встановлено.
Надані позивачем первинні документи не містять дефектів форми, змісту або походження , котрі в силу ст.9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", ст.44 ПК України, спричиняють втрату первинними документами юридичних сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків , а відтак є належними та допустимими доказами реальності господарських операцій.
Подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем  витрати свідчать про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.
Посилання суду першої інстанції на те, що акти виконаних робіт та відомості витрачених ресурсів витрат замовника не розкривають обсяг і зміст господарської операції, є помилковими, оскільки зазначені документи містять обов`язкові реквізити, визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та відповідають переліку фактично виконаних робіт за напрямами, зазначеними в договорі підряду № 2011/17 від 20.11.2017 р.
Висновок суду першої інстанції про те, що акти виконаних робіт не містять таких записів як:  про податок на додану вартість - всього по будові; всього вартість будівельних робіт по будові з урахуванням ПДВ, податок на додану вартість, інші витрати (вартість устаткування, інвентарю); окремо не зафіксовано вартість виконаних робіт та витрат з початку будівництва по звітний місяць включно, тому не є належними первинними документами, що підтверджують реальність господарської операції, колегія суддів вважає необґрунтованим,  оскільки чинним законодавством не затверджено форми бланку акту виконаних робіт (послуг).
Крім того відсутність в актах виконаних робіт певної деталізації , при умові дотримання обов`язкових реквізитів, встановлених ст.9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" для первинних та зведених облікових документів, не позбавляє їх юридичної та доказової цінності.
Ступінь деталізації опису господарської операції в первинному документі законодавством не встановлена. Незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Окрім того, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, указаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.
Згідно правової позиції  Верховного Суду, викладеній в  постанові від 04.04.2018 року №810/4751/13-а  умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаним в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.
Судом встановлено, що надані позивачем,  в підтвердження реальності здійснення господарських операцій із ТОВ «БМУ «Бурспестроймонтаж» первинні документи (акти виконаних робіт (КБ-2), відомості витрачених ресурсів) розкривають зміст та обсяг господарської операцій, мають усі обов`язкові реквізити: назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Не зазначення певної інформації при оформленні актів здачі - приймання робіт (надання послуг), звітів про надані послуги носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).
Податковий орган в акті перевірки не виявив дефектів форми, змісту або походження первинних документів, які в силу ст.9 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.,44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Посилання суду першої інстанції на відсутність товарно-транспортних накладних колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в підтвердження придання товарів для здійснення капітального ремонту приміщень, та передачі їх підряднику позивачем надано подорожні листи, докази наявності транспортних засобів у позивача.
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника.
Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що господарська операція належним чином відображена у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту підтверджується належними первинними документами.
При цьому, податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймається податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого ст.74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Отже, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійсненої господарської операції первинними документами, у відповідності до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарська операція, спрямована на виконання вказаного правочину, дійсно відбулася, є економічно виправданою.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2  ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірна господарська операція  підтверджується належним чином оформленими первинними документами, пов`язана з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладеного правочину  не відповідає дійсності, та не ґрунтується на належних доказах.
За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13.06.2019 р. № 00001141411 є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно  ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення , він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за наслідками розгляду справи, судове рішення прийнято на користь позивача, підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, а саме за подання позову та апеляційної скарги  в загальній сумі 12722,15 грн. (5088,86 + 7633,29),  відповідно до платіжних доручень № 1511 від 23.07.2019 р. та  № 259 від 29.11.2019 р.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі"  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 520/7467/19  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13.06.2019 року № 00001141411.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДРПОУ  39599198 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" (62821, Харківська область, Печенізький район, с. Артемівка, вул 40-річчя Перемоги, буд. 6, код 32536414) судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі  12722  (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 15 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  20.02.2020 року