ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2663/20 Справа № 180/3871/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31 травня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5068,44 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, яка станом на 01 грудня 2014 року становить 13126,87 гривень і складається з: - 7280,65 гривень - заборгованість за кредитом, - 3894,94 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 850,00 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 601,28 гривень - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень.
У березні 2019 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів фінансових послуг. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 31 травня 2013 року при отриманні картки для соціальних виплат (отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку) № НОМЕР_1 нею було підписано Анкету-заяву. Також їй у користування надано картку Універсальна GOLD № НОМЕР_2 , терміном дії до 08.2018 року. На дану картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5068,45 гривень з відсотковою ставкою 2,5% на місяць на суму заборгованості. Станом на 07 березня 2019 року заборгованість за даною карткою складає 293 499,33 гривень, що перевищує початкову суму кредиту майже у 58 разів.
У період з травня 2015 року по квітень 2017 року банком незаконно, без її згоди проводилися списання з карти для отримання соціальних виплат № НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_2 . В період з травня 2015 року по листопад 2015 року було відраховано 3778,77 гривень, а з липня 2016 року по квітень 2017 року списано 3430,02 гривень. В період з грудня 2015 року до липня 2016 року проводилося відрахування на картку, позначено НОМЕР_13 на загальну суму 2256,06 гривень. Картки з такими реквізитами у АТ КБ «Приватбанк» у неї не було. У грудні 2013 року списано 1151,25 гривень опис операцій «службова операція.head office. Автоматичне погашення простроченої заборгованості (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_4 ) списання з карткового рахунку» на погашення заборгованості за карткою Універсальна, яку в травні 2015 року було замінено банком GOLD НОМЕР_14. Загалом з картки № НОМЕР_1 було незаконно, без її дозволу, списано грошові кошти на загальну суму 10616,10 гривень. З картки для отримання заробітної плати № НОМЕР_5 банком незаконно було списано за період з січня поточного року до моменту звернення до суду 2219,71 гривень.
Відповідно до типових умов та тарифів за картками у АТ КБ «Приватбанк» картка Універсальна GOLD передбачає сплату щомісячного платежу у розмірі 7% від суми боргу та зі сплатою 2,5% щомісяця за користування кредитом. Картка Універсальна GOLD НОМЕР_14 видана 05.2013 року з терміном дії до 08.2017 року. розмір кредитного ліміту, встановленого банком самостійно, складає 5068,45 гривень. При простроченні зобов`язань за кредитом тіло кредиту залишається незмінним.
У системі Приват24 за карткою № НОМЕР_2 зазначено: «нажаль ви вийшли на прострочення. Тому на ваш борг було нараховано штраф і почали нараховуватися 7% на місяць на суму кредиту. Станом на 07 березня 2019 року сума до повного погашення становить 293 499,33 гривень. Ця сума складається із 7280,65 гривень поточної заборгованості, 38,39 гривень штрафу та 286 180,29 гривень відсотків, що нараховано за користування кредитом. Вимога сплатити 293499,33 гривень за карткою з кредитним лімітом 5068,45 гривень є намаганням банку отримати неправомірну вигоду за рахунок споживача.
ОСОБА_1 було отримано відомості з Українського Бюро кредитних історій, відповідно до яких за нею рахується заборгованість за кредитним договором на інші споживчі цілі на суму 5068,45 гривень від 28 січня 2014 року з поточною заборгованістю станом на 10.02.2019 року 21416,46 гривень. Інших поточних боргових зобов`язань не зазначено. Це підтверджує незаконність вимог банку та списання коштів із зарплатної картки та картки на отримання соціальної допомоги.
Просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути незаконно списані грошові кошти з карток № НОМЕР_1 у сумі 10616,10 гривень та з картки № НОМЕР_5 у сумі 2219,71 гривень. Визнати незаконними нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD НОМЕР_14 терміном дії до 08.2018 року в сумі 293499,33 гривень станом на 07.03.2019 року.
У травні 2019 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути незаконно списані грошові кошти з карток № НОМЕР_1 у сумі 10616,10 гривень та з картки № НОМЕР_5 у сумі 5365,69 гривень. Визнати незаконними нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD НОМЕР_14 терміном дії до 08.2017 року з моменту звернення АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості до Марганецького міського суду з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у п.54 постанови від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. Встановити нікчемність кредитного договору №б/н від 31.05.2013 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі заборгованість складала 13126,87 гривень. Отже, при зверненні до суду у 2014 році АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, тобто пред`явив вимогу про погашення заборгованості, чим змінив строк виконання зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Всупереч нормам законодавства України АТ КБ «Приватбанк» продовжує нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором №б/н від 31.05.2013 року, станом на 16 травня 2019 року загальний розмір заборгованості за кредитом складає 340167,90 гривень, яка виникла із суми кредиту 5068,45 гривень. Банком списано в рахунок погашення заборгованості без її згоди з картки № НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 10616,10 гривень; з картки для отримання заробітної плати № НОМЕР_5 - за період з січня поточного року до 16.05.2019 року 5365,69 гривень, з них на погашення заборгованості за невідомими їй картками, які закріплені за загальною заборгованістю по договору №б/н від 31.05.2013 року в розмірі на картку № НОМЕР_6 - 2469,32 гривень та карткою № НОМЕР_7 -1333,10 гривень. Банк проводить списання коштів на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які нею не були підписані, банком проводиться списання коштів на власний розсуд, без погодження із споживачем порядку та умов такого списання. Банк не скористався своїм правом звернення до виконавчої служби для примусового стягнення заборгованості.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 травня 2013 року в сумі 5068 грн. 45 коп. В задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк - відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та ухвалено визнати незаконним нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD НОМЕР_14 терміном дії до 08.2017 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 списані грошові кошти з карток № НОМЕР_1 у сумі - 7212 гривень 87 копійок, та № НОМЕР_5 у сумі - 7098 гривень 38 копійок, всього - 14311 гривень 25 копійок. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду в частині задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5068 гривень 45 копійок. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» повинен був припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором б/н від 31 травня 2013 року, наданими ОСОБА_1 , з моменту подачі позову до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, тобто з 24 грудня 2014 року. Тому позовна вимога ОСОБА_1 в частині визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD НОМЕР_14 терміном дії до 08.2017 року підлягають задоволенню. Тоді як, на картку № НОМЕР_8 з 07.05.2015 року надходили соціальні виплати, з яких стягнення заборгованості взагалі не допускається.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суджу не відповідають обставинам справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 31.05.2013 року.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.05.2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 01.12.2014 року становить 13126,86 грн. і складається з: - 7280,65 гривень - заборгованість за кредитом, - 3894,94 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 850,00 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 601,28 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.5-6), згідно анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 було оформлено платіжну кредитну картку (т.1 а.с.7).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк", районний суд обґрунтовано виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5068 грн. 45 коп. 
Колегія судді погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2  ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 травня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи відсутність підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь банку заборгованості по відсоткам, пенею та штрафів, у зв`язку з безпідставністю цих вимог.
Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, судом встановлено, що з наданих позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 виписок по кредитній картці № НОМЕР_8 і додатковим рахункам договору за період з 01.06.2013 року - 01.06.2017 року вбачається, що Приватбанком проводилося автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_9 , а саме: 07.04.2017 року у сумі 425,33 грн.; 06.03.2017 року у сумі 99,19 грн.; 07.02.2017 року у сумі 454,19 грн.; 06.01.2017 року у сумі 324,05 грн.; 07.12.2016 року у сумі 397,23 грн.; 11.11.2016 року у сумі 16,93 грн.; 07.11.2016 року у сумі 263,07 грн.; 07.10.2016 року у сумі 500,13 грн.; 07.09.2016 року у сумі 512,45 грн.; 05.08.2016 року у сумі 1,28 грн. та 432,59 грн.; 07.07.2016 року у сумі 1,85 грн., 1,73 грн.; 06.11.2015 року у сумі 71,28 грн.; 07.10.2015 року у сумі 183,31 грн. та 701,23 грн.; 07.09.2015 року у сумі 75,23 грн. та 176,83 грн.; 07.08.2015 року у сумі 170,56 грн. та 209,02 грн.; 07.07.2015 року у сумі 164,71 грн. та 194,72 грн.; 05.06.2015 року у сумі 242,04 грн. та 158,88 грн.; 22.05.2015 року у сумі 50,05 грн.; 07.05.2015 року у сумі 742,50 грн., 485,06 грн. та 153,43 грн. (т.2 а.с.7-18), а всього на загальну суму 7212,87 грн.
Відповідно до виписки по картці № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2019 року-16.05.2019 року, кредитний ліміт встановлено у сумі 5068,45 грн., баланс на початок періоду -254678,05 грн., баланс на кінець періоду -328316,35 грн. (т.1 а.с.110-111).
З виписок по кредитній картці № НОМЕР_5 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2019 року - 16.05.2019 року видно, що Приватбанком проводилося автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_9 . Так, ці операції були здійснені: 13.05.2019 року у сумі 500,00 грн.; 28.04.2019 року у сумі 13,27 грн.; 13.03.2019 року у сумі 650,00 грн.; 02.03.2019 року у сумі 50,00 грн.; 21.01.2019 року у сумі 50,00 грн.; 18.01.2019 року у сумі 300,00 грн. (т.1 а.с.112-113). Крім того, 30.05.2019 року автоматичне списання здійснено 30.05.2019 року у сумі 1732,69 грн. (т.1 а.с.220) Загальна сума грошових коштів, стягнутих на картку НОМЕР_9 - 3295,96 грн..
Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки НОМЕР_10 та картки НОМЕР_15 також підтверджено випискою, наданою представником АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.212-224).
Відповідно до виписки по картці Універсальна GOLD 180+ № НОМЕР_2 терміном дії до 08.2018 року станом на 16.05.2019 року заборгованість складає -328316,35 грн., сума до повного погашення становить 340167,90 грн.. Вказано, що боржник вийшов на прострочення, тому на її борг було нараховано штраф і почали нараховуватися 7% на місяць на суму кредиту (т.1 а.с.114).
Загальна сума, автоматично списана з карток НОМЕР_10 та НОМЕР_12 , які належать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по картці Універсальна GOLD 180+ № НОМЕР_2 складає 10508,74 грн..
Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що з боржника підлягає стягненню лише тіло кредиту у розмірі 5068,45 грн.. З рахунків ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.05.2013 року у розмірі 10508,74 гривень, тобто, суму, яка перевищує тіло кредиту.
Крім того, з картки НОМЕР_10 також проводилися списання - автоматичні погашення простроченої заборгованості на картку № НОМЕР_6 - з 1901.2019 по 25.04.2019 року у загальній сумі 3802,42 грн.
Взагалі з карток НОМЕР_10 та НОМЕР_12 списано грошові кошти в розмірі 14311,25 грн. 
Таким чином, на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає поверненню сума, що складає 14311,25 грн..
Крім того, на картку № НОМЕР_8 з 07.05.2015 року надходили соціальні виплати, з яких стягнення заборгованості не допускається.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків, пені та штрафів, оскільки підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу ПриватБанку відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, - є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на те, що надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, вказана вище Анкета-Заява та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" виключають реальну можливість стягнення за ними заборгованості за відсотками, пенею та штрафів, оскільки в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за вказаними документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів. Крім того, відсутність підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково зустрічні позовні вимоги, оскільки безспірне списання передбачено умовами договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці списання були здійсненні після пред`явлення банком позову до відповідача, а отже банк повинен був припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором з моменту подачі позову до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, тобто з 24 грудня 2014 року. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду щодо наявності у відповідача невиконаних боргових зобов`язань.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в порядку, передбаченому ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко