ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2020 року           справа №1240/2871/18 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання – Тішевського В.В., представника позивача – адвоката – Корнієнка А.Г., представника  відповідача – Гламаздіна О.О., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року (головуючий суддя І інстанції – Шембелян В.С.), складене в повному обсязі 29 травня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, у справі № 1240/2871/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» до Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень від 22 червня 2018 року № 0005394607, № 0005404607, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит»  звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про:
-          скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 22 червня 2018 року № 0005394607, яким зобов`язано сплатити штраф у сумі 168438,63 грн. за платежем податок на додану вартість;
- скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 22 червня 2018 року № 0005404607, яким зобов`язано сплатити штраф у сумі 42 405,60 грн. за платежем податок на додану вартість (а.с. 3-12 т.1)
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 1240/2871/18 позовні вимоги задоволені. Скасовано прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби повідомлення-рішення від 22 червня 2018 року № 0005394607. Скасовано прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення-рішення від 22 червня 2018 року № 0005404607 (а.с. 116-119 т.2).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, зазначивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на не правильному застосуванні норм матеріального права ,також порушенні норми процесуального права. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що наявність сертифікатів ТПП як  підстава для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань  не звільняє  від відповідальності  позивача,з огляду на те, що норми Закону № 1669 визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції , а наявність сертифікатів ТПП України про настання обставин непереборної сили тільки надає можливість платнику податків   звернутися із заявою до контролюючого органу для продовження граничних строків подання податкової звітності та зміни строків сплати податків, зборів, обов`язкових платежів, а також для списання податкового боргу, що виник унаслідок обставин непереборної сили. Питання звільнення від відповідальності за несплату (несвоєчасну сплату) податків та зборів до бюджету у Законі взагалі не порушується. 
Особливості здійснення таких процедур визначено у листах Міндоходів від 01 липня 2014 року № 15472/7/99-99-25-01-17 та від 07 липня 2014 року № 16042/7/99-99-19-03-02-17.
Зазначив, що норми пп.38.2 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не застосовуються з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою – платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи-підприємця; з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.         
09 квітня 2015 року ТОВ “ДТЕК Ровенькиантрацит” змінило свою податкову адресу з тимчасово окупованої території на іншу територію України та було зареєстровано за адресою: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 30/1. 
Вважає, що оскільки підприємство перереєстровано на територію, яка підконтрольна українській владі та те, що штрафні санкції підприємству нараховані за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань в лютому – травні 2018 року, норми вищевказаного пункту до підприємства не застосовуються (а.с. 164-167 т.2).
Представник відповідача в судовому засідання надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 37713861, місцезнаходження юридичної особи з 09 квітня 2015 року: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 30/1, має 25 відокремлених підрозділів, які розташовані у м. Ровеньки, Антрацитівському районі Луганської області, у м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с. 71-80 т.1).
31 травня 2018 року головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств металургійної галузі Дніпропетровського управління ОВПП ДФС Рябухою К.Д. на підставі п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст. 19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.п.75.1.1 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати  ТОВ “ДТЕК “Ровенькиантрацит” зобов`язань з податку на додану вартість у лютому-травні 2018 року, за результатами якої складено Акт від 31 травня 2018 року № 261/28-10-46-06-37713861 (а.с. 13 зв.-14 т.1).
За висновками, викладеними відповідачем в Акті, встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з ПДВ протягом строків, визначених п.57.1 та п.57.3 ст.57 ПК України та встановлено відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) з податку на додану вартість, передбачену п.126.1 ст.126 ПК України. 
11 червня 2018 року позивачем подано заперечення до Акту перевірки, які залишено без задоволення (а.с. 15-21 т. 1).
На підставі зазначеного Акта відповідачем прийнято:
-          податкове повідомлення – рішення від 22 червня 2018 року № 0005394607, яким встановлено порушення  строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) визначеного п.57.1 та 57.3 ст.57 ПКУ та на підставі ст.126 ПКУ за затримку на 50, 56, 59, 61, 87 та 117 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 842 193,17 грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 168 438,63 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (3014010100) (а.с. 24 т. 1);
-          податкове повідомлення – рішення від 22 червня 2018 року № 0005404607, яким встановлено порушення  строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) визначеного п.57.1 та 57.3 ст.57 ПКУ та на підставі ст.126 ПКУ за затримку на 28, 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 424 055,98 грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 42 405,60 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (3014010100) (а.с. 22 т.1).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, платником податку подано до Податкового органу скаргу 11 липня 2018 року, яка рішенням Державної Фіскальної Служби України від 31 серпня 2018 року №28279/6/99-99-11-05-01-25 - залишена без задоволення, а ППР - залишено без змін (а.с. 28-34 т. 1). 
Правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень є спірним питанням даної справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що неправомірність податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2017 року № 0012334607 на суму 1  108  903,19 гривень, встановлена в судовому рішенні  суду в справі № 360/3581/18 доводить той факт, що податкова заборгованість з податку на додану вартість в період з 18 грудня 2017 року по 30 травня 2018 року, на погашення якої спрямовувалися платежі  позивача щодо погашення поточних зобов`язань, виникла з вини податкового органу, а не платника, що підтверджує безпідставність оскаржених повідомлень-рішень від 22 червня 2018 року № 0005394607, № 0005404607.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі – ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства  перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю  та/або митного оформлення.
Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту  75.1  статті  75 ПК України. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.
Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом  проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість у лютому-травні 2018 року.
Порядок надання податкової декларації з ПДВ та строки розрахунків з бюджетом визначені статтею 203 ПК України. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з Акту камеральної перевірки та розрахунків штрафних санкцій, доданих до оскаржених повідомлень-рішень, сплачені позивачем кошти: за платіжними дорученнями №15001779 від 28 лютого 2018 року, №15358990 від 28 березня 2018 року, №15781477 від 28 березня 2018 року, №15781477 від 27 квітня 2018 року, №16204287 від 30 травня 2018 року в першу чергу були зараховані на погашення податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2017 року №0012334607 на загальну суму штрафу - 1 108 903,19 грн., що спричинило порушення позивачем граничних термінів сплати поточних податкових зобов`язань з податку на додану вартість (а.с. 149 т. 1).
Однак, постановою  Першого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/3581/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Ровенькиантрацит” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено,   визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 грудня 2017 року № 0012334607 за формою “Н” в розмірі 1  108  903,19 гривень. (а.с.96-100 т. 2). Рішення набрало законної сили 10 квітня 2019 року і має преюдиційне значення при розгляді цієї справи в силу дії ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства. 
Враховуючи те, що неправомірність податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2017 року № 0012334607 на суму 1  108  903,19 гривень, встановлена в судовому рішенні в справі № 360/3581/18, зарахування поточних платежів з ПДВ у лютому-травні 2018 року в рахунок погашення скасованого судовим  рішенням ППР є незаконним.
Відтак, податкова заборгованість з податку на додану вартість в період з 18 грудня 2017 року по 30 травня 2018 року, виникла з вини податкового органу, а не платника, що підтверджує безпідставність спірних повідомлень-рішень від 22 червня 2018 року № 0005394607, № 0005404607.
При цьому,  суд апеляційної інстанції вважає, що до відповідача не застосовуються вищевказані штрафні санкції, з огляду на наступне.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII.
Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, м. Маріуполь Донецької області, де провадить свою діяльність Підприємство, віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.
Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року.
Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк, де до 31 березня 2016 року був зареєстрований позивач та м. Маріуполь Донецької області.
Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Як встановлено судом, відповідно до цих переліків м. Ровеньки, де знаходяться основні виробничі потужності підприємства та місто Сєвєродонецьк включені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До наступного часу м. Ровеньки знаходиться на території непідконтрольної Україні.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив про незаконне блокування господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Ровеньки, вул. Комуністична, 6 (а.с. 81-84 т.1).
Вказану заяву зареєстровано в ЄРДР 18 березня 2017 року, про що свідчить відповідний витяг з кримінального провадження № 12017100000000158 (а.с. 85 т.1).
17 березня 2017 року позивач звернувся до Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС із заявою, в якій повідомив про неможливість забезпечення Товариством виконання податкових зобов`язань з 13 березня 2017 року до моменту усунення форс-мажорних обставин та надав сертифікати про настання обставин непереборної сили (а.с. 86-88 т.1).
Сертифікатом (висновком) про настання обставин непереборної сили від 05 вересня 2014 року № 2884/05-4, виданим Торгово – промисловою палатою України, відповідно до пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України засвідчено настання обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року ТОВ “ДТЕК “Ровенькиантрацит” при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 101-102 т. 1). 
Сертифікатом (висновком) про настання обставин непереборної сили від 05 вересня 2014 року № 2895/05-4, виданим Торгово – промисловою палатою України, відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчено настання обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року ТОВ “ДТЕК “Ровенькиантрацит” при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 103-104 т. 1). 
Сертифікатом № 7629 про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 19 червня 2017 року № 388/05-4 засвідчено існування з 13 березня 2017 року форс-мажорних обставин, що роблять неможливим виконання Позивачем обов`язку, а саме: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також подавати податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за І квартал 2017 року до контролюючого органу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу, у термін до 10 травня 2017 року (а.с. 105 т. 1);
Сертифікатом № 7630 про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 19 червня 2017 року № 387/05-04 засвідчено існування з 13 березня 2017 року форс-мажорних обставин, що роблять неможливим виконання Позивачем обов`язку, а саме: обчислення суми податкових зобов`язань з рентної плати, складання податкової декларації з рентної плати за І квартал 2017 року та її подання протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем завітного (податкового) кварталу до органів Державної фіскальної служби (а.с. 106 т. 1);
Сертифікатом № 7628 про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 19 червня 2017 року № 386/05-04 засвідчено існування з 13 березня 2017 року форс-мажорних обставин, що роблять неможливим виконання Позивачем обов`язку, а саме: обчислення суми податкових зобов`язань з екологічного податку, складання та подання до органів Державної фіскальної служби України податкової декларації екологічного податку за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу, а саме за І квартал 2017 р., протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, а саме до 10 травня 2017 р. (а.с. 107 т. 1).
З аналізу даних норм Закону №1669-VII вбачається, що обов`язковими підставами для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань є  знаходження суб`єкта господарювання на території проведення антитерористичної операції та наявність сертифікату Торгово - промислової палати, який підтверджує наявність обставин непереборної сили (форс - мажору).
Наявність в матеріалах справи вищевказаного сертифікати нівелює твердження апелянта щодо безпідставності врахування положень Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до відповідача.
Тобто, у період невиконання обов`язків які стосуються продовження граничних строків для подання податкової звітності, а також справлення та сплати податків та обов`язкових платежів позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.
На час розгляду цієї справи АТО триває, оскільки до сих пір не оприлюднено Указу Президента України про її завершення.
Неприйнятними є доводи податкового органу про необхідність звернення позивача до податкового органу із заявою  в порядку пункту 102.6 Податкового кодексу України, оскільки наявність чи відсутність такого звернення не спростовують факту настання для позивача обставин непереборної сили (форс-мажору) з 2014 року, що підтверджено сертифікатами Торгово-промислової палати України.
Цього ж висновку дійшов Верховний Суд у справах № 805/808/17-а, 805/1463/18-а, 805/365/17-а.
     Суд апеляційної інстанції вважає, що в даній справі  підставою для скасування спірних податкових – повідомлень рішень є безпідставність їх винесення, оскільки в спірний період сплати податкових зобов`язань  з податку на додану вартість лютий – травень 2018 року   , позивачем фактично  своєчасно сплачені зазначені зобов`язання  за платіжними дорученнями №15001779 від 28 лютого 2018 року, №15358990 від 28 березня 2018 року, №15781477 від 28 березня 2018 року, №15781477 від 27 квітня 2018 року, №16204287 від 30 травня 2018 року, що не спростовується апелянтом.
Згідно приписам ч.4 ст.78 КАС України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в  адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відсутність доведеності вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.
Враховуючи вищевикладене, спірні податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки несвоєчасність сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість позивачем в період лютий – травень 2018 року виникла через наявність протиправного рішення податкового органу, на погашення якого спрямовувалися поточні платежі позивача за цим податком,  також судом встановлена наявність підстав для звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасність виконання податкових зобов`язань  на період дії АТО відповідно до вимог Закону України №1669-VII. 
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування спірних ППР.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.                      
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.                    
Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).                       
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                  
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду 21 травня 2019 року по справі № 1240/2871/18 – залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 22 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення  складено 24 січня 2020 року.

        Судді                                                                  Т.Г.Арабей 
                                                                                   І.В. Геращенко
                                                                                           Г.М. Міронова