ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9383/18                                                                                       Суддя першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Бабенка К.А. та Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
-          визнати недійсною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17 про сплату єдиного соціального внеску в розмірі 4489 грн 04 коп.;
-          зобов`язати Головного управління ДФС у м. Києві виконати перерахунок сплачених коштів з урахуванням періоду проходження служби в Збройних Силах України. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що під час направлення ОСОБА_1 вимоги від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17 виходив з того, що у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 4489 грн 04 коп.
Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві від ОСОБА_1 не надходив. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року - без змін виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у м. Києві як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). 
Позивач 22 червня 2015 року направив до ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДФС у м. Києві) заяву та документи, які підтверджують право на звільнення від сплати єдиного внеску у зв`язку із проходженням служби у Збройних Силах України у період з 15 червня 2014 року по 18 червня 2015 року. 
Відповідач виставив ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 4489 грн 04 коп.
Позивач звернувся до ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві із заявою про анулювання заборгованості з єдиного внеску, нарахованої за період мобілізації. 
Листом від 02 липня 2015 року № 6822/Р/26-57-17-06-15 позивачу було роз`яснено норми права, які встановлюють підстави для звільнення від сплати єдиного внеску на період мобілізації. 
Не погоджуючись із вимогою контролюючого органу від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування. 
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними доказами підтвердив наявність підстав для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати єдиного соціального внеску. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17 включений єдиний внесок за 2014-2015 роки, протягом яких він був звільнений від його сплати. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Платники єдиного внеску визначені у ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з ч. 4 ст. 4 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
З 08 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».
Зазначеним Законом розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» був доповнений п. 92, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи-підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою-підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа-підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації. Згідно із записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 позивач був призваний на військову службу 15 червня 2014 року на підставі Указу Президента України від 06 червня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» та 18 червня 2015 року був звільнений (демобілізований) у запас відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2015 року № 254/2015.
Позивач 22 червня 2015 року на виконання п. 92 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» подав заяву разом з відповідними документами про звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску. 
Зазначена заява була подана у межах десятиденного строку, обчисленого з дня демобілізації ОСОБА_1 .
Отже, позивач вчинив передбачені п. 92 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та набув право на звільнення обов`язку сплачувати єдиний внесок за період проходження військової служби за період з 15 червня 2014 року по 18 червня 2015 року. 
Колегія суддів враховує, що Головне управління ДФС у м. Києві не надало розрахунок заборгованості, зазначеної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17 та не повідомило за які саме періоди був нарахований єдиний внесок у розмірі 4489 грн 04 коп.
Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві вбачається, що у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з ІІ кварталу 2014 року по ІІ квартал 2015 року на загальну суму 6347 грн 04 коп. 
Враховуючи, що період виникнення заборгованості значною мірою співпадає з періодом мобілізації ОСОБА_1 на війську службу, колегія суддів виходить із того, що під час формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 травня 2018 року № Ф-82861-17 відповідач не врахував вимоги п. 92 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та подані ОСОБА_1 22 червня 2015 року заяву і документи щодо проходження військової служби в Збройних Силах України у зв`язку з мобілізацією. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Апеляційна скарга Головного управління ДФС у м. Києві не містить заперечень проти висновків, зроблених судом першої інстанції. Також відповідач в апеляційній скарзі підтверджує фактичне отримання документів ОСОБА_1 про проходження військової служби у зв`язку зі мобілізацією у період з 15 червня 2014 року по 18 червня 2015 року. 
Доводи апеляційною скарги полягають у тому, що позивач подав звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014-2015 роки, у яких зазначив суми сукупного доходу на 2014 і 2015 рік. Відомості із зазначених звітів були завантажені до реєстру страхувальників і стали підставою для нарахування недоїмки і формування вимогу про сплату боргу. 
Зазначені відповідачем обставини не виключають обов`язку щодо врахування вимог п. 92 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та звільнення позивача від обов`язку сплачувати єдиний внесок за період з 15 червня 2014 року по 18 червня 2015 року. 
Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 28 серпня 2019 року, та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            К.А. Бабенко       

                                                                                                    В.В. Файдюк