Постанова
Іменем України 
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/2184/17
 
провадження № 61-11626 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
представник позивача - адвокат Дігтярь Людмила Анатоліївна;
відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Полтавської області, 
представник прокуратури Полтавської області - Харенко Володимир Миколайович;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду                м. Полтави від 29 січня 2019 року у складі судді Січиокно Т. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Хіль Л. М., Прядкіної О. В,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Полтавської місцевої прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 
 
В подальшому у справі замінено неналежних відповідачів - Полтавську місцеву прокуратуру, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області на належних відповідачів - прокуратуру Полтавської області, Державну казначейську службу України відповідно. 
 
Позовна заява мотивована тим, що він незаконно перебував під слідством та судом з 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців. Так, 23 січня 2015 року слідчим СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України.                 11 лютого 2015 року цим же слідчим йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 191 КК України, частиною першою статті 366 КК України. 02 жовтня 2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду                   м. Полтави було проведено обшук офісного приміщення, де він проводив свою господарську діяльність, у ході якого вилучено ноутбук «НР» із зарядним пристроєм, який використовувався ним у робочих цілях. Крім того, стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із забороною виїзду за межі України, який скасовано                       19 травня 2016 року.
Зазначав, що 19 травня 2016 року вироком Октябрського районного суду                    м. Полтави його визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 191 КК України, частиною першою  статті 366 КК України. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Окрім того, 06 березня 2015 року у соціальній мережі Інтернет-видання «Полтавщина» опублікувало на своїй сторінці статтю під назвою « Чиновник з комунального підприємства пограбував Полтаву на 14 тисяч » із зображенням рук людини у наручниках, автором якої вказано ОСОБА_3 та яка стосувалася його особи. В даній статті містилася інформація, яку було надано працівником прокуратури міста про те, що восени 2014 року голова ліквідаційної комісії склав неправдиві офіційні документи та заволодів                     14 тис. грн, завдавши матеріальної шкоди на вищезгадану суду Полтавській міській раді - засновнику КМ «Містобудування та кадастр». В подальшому, 06 травня 2015 року у соціальній мережі цього ж Інтернет-видання «Полтавщина» опубліковано статтю під назвою «Полтавська міська рада програла суд та не повернула собі 14 тисяч гривень», автором якої є ОСОБА_4 , у якій зазначено про те, що стосовно нього винесено виправдувальний вирок.
Вважає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом та поширеної в соціальних мережах інформації стосовно нього йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у втраті клієнтів, заробітку. Він був вимушений витрачати свій час на проведення процесуальних (слідчих) дій, виправдовуватися.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, посилаючись на висновок судової-психологічної експертизи, просив суд стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 221 518,50 грн у відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Октябрського районного суду                м. Полтави від 12 лютого 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом грошові кошти у розмірі               79 287 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди внаслідок тривалого кримінального переслідування (19 місяців) з боку правоохоронних органів, а тому держава зобов`язана відшкодувати позивачу таку шкоду. Судом враховано, що проведення обшуку за місцем знаходження офісного приміщення, у якому ФОП ОСОБА_1 провадив свою господарську діяльність, та вилучення ноутбуку «НР» із зарядним пристроєм створило суттєві незручності для нього, оскільки даний пристрій використовувався ним у робочих цілях.Крім того, обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного у вигляді особистого зобов`язання тривалий час обмежувало його у вільному пересуванні, можливості на власний розсуд планувати та проводити своє дозвілля, відпочинок, що негативно позначилося на його психологічному стані та сімейному житті. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував положення частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», взяв до уваги загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом протягом 19 місяців та розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді, який становить 4 173 грн, та визначив суму моральної шкоди у розмірі 79 287 грн (4 173 грн х 19 місяців =                                79 287 грн), зазначивши, що така сума моральної шкоди відповідає обставинам справи, глибині та тривалості заподіяних позивачу моральних страждань. Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення із відповідачів немайнової шкоди за поширення відносно нього недостовірної інформації у засобах масової інформації у зв`язку з недоведеністю цих позовних вимог. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м Полтави від 29 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення із відповідачів моральної шкоди у зв`язку із застосуванням щодо останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання скасовано. Постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із відповідачів моральної шкоди у зв`язку із застосуванням щодо останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, понесеної останнім у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, грошові кошти у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку із застосуванням до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, право позивача на вільне пересування протягом тривалого часу фактично було обмежено, у зв`язку з чим останньому було завдану моральну шкоду, розмір якої апеляційним судом визначено у сумі 10 тис. грн. 
Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту завдання позивачу моральної шкоди працівниками органів прокуратури у зв`язку з розміщенням інформації на інтернет-сайті, оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів того, що розміщена інформація була поширена саме працівником прокуратури, а також доказів того, що факт її поширення порушив права позивача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,                    в якій просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 554/2184/17 із Октябрського районного суду м. Полтави. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано висновки судово-психологічної експертизивід 24 липня 2018 року № 1889, за якими внаслідок розміщення в Інтернет-виданні «Полтавщина» 06 березня 2015 року на своїй сторінці статті під назвою «Чиновник з комунального підприємства пограбував Полтаву на 14 тисяч» та 06 травня 2015 року статті під назвою «Полтавська міська рада програла суд та не повернула собі 14 тисяч гривень», ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, орієнтовний розмір якої складає 10,125 мінімальних заробітних плат; внаслідок застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання орієнтовний розмір завданої йому моральної шкоди становить 20,25 мінімальних заробітних плат; внаслідок обшуку в офісному приміщенні та вилучення ноутбуку ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, орієнтовний розмір якої складає 10,125 мінімальних заробітних плат. Вказані висновки судово-психологічної експертизи відповідачами не спростовано, мотиви їх відхилення судами не зазначено, а тому розмір відшкодування шкоди має бути визначено з урахуванням цих висновків.  
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від прокуратури Полтавської області, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами попередніх інстанцій вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що згідно з матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                      № 42014170010000025 від 31 липня 2014 року, витребуваними та дослідженими судами, 23 січня 2015 року слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л. Г. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України.
 
11 лютого 2015 року в рамках цього ж кримінального провадження слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 191 та частино першою статті 366 КК України.
 
30 вересня 2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави було проведено обшук за місцем розташування офісного приміщення ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , у ході якого вилучено ноутбук марки «НР» чорно-сірого кольору та зарядний пристрій до нього. 
 
11 лютого 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави щодо позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язок прибувати до слідчого за першою вимогою, не відлучатися із місця проживання без дозволу прокурора або суду.
 
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області                           від 25 серпня 2016 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу злочинів, передбачених частиною другою  статті 191 та частино першою статті 366 КК України. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_1 скасовано.
 
Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців, тобто з часу повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України та до ухвалення судом виправдувального вироку, який набрав законної сили.
 
24 липня 2018 року у справі проведено судово-психіатричну еспертизу.
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, досудового слідства, прокуратури, або суду.
 
Відповідно до частини сьомої статті 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.
 
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття виправдувального вироку - 19 травня 2016 року) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян
 
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
 
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
 
Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015 року у справі                      № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Задовольняючи частково позов та стягуючи з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 79 287 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з установлених обставин перебування позивача під слідством та судом з 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, тобто 19 місяців, та врахував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого таке відшкодування має бути не менше одного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на момент відшкодування (4 173 грн), за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд, погодившись в цілому з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин та наданих сторонами доказів, зазначивши також про необхідність стягнення із відповідачів моральної шкоди у зв`язку із застосуванням щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у розмірі 10 тис. грн. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення із відповідачів немайнової шкоди за поширення відносно нього недостовірної інформації у засобах масової інформації суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих вимог у зв`язку з недоведеністю, ненаданням  позивачем переконливих доказів того, що розміщена інформація була поширена саме працівником прокуратури та що факт її поширення порушив права позивача.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та  апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги про те, що при вирішену спору судами не враховано висновок судово-психологічної експертизи від 24 липня 2018 року № 1889, за яким визначено розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, з урахуванням психологічних коефіцієнтів, колегія суддів вважає безпідставними та звертає увагу на те, що наведені у цьому висновку розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 , є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистісних властивостей підекспертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, ці висновки носять ймовірний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди мають перевірятися у сукупності з іншими доказами у справі.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи та до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                       
                                                                                                       О. М. Осіян
                                                                                                       
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                В. В. Шипович