Постанова
Іменем України
 
14 січня 2020 року
м. Київ
 
справа №187/1331/18
провадження №61-12991св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання фізичної особи недієздатною, заяви про відмову від прийняття спадщини та заповіту недійсними, усунення від спадкування та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 рокуу складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання фізичної особи недієздатної, заяви про відмову від прийняття спадщини та заповіту недійсним, усунення від спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області  від 10 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третьої особи - 
ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатної, заяви про відмову від прийняття спадщини та заповіту недійсним, усунення від спадкування та визнання права власності на спадкове майно - повернуто позивачеві, роз`яснено її право повторного звернення до суду після усунення всіх недоліків у позовній заяві.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана  ОСОБА_2 позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, у наданий їй судом строк позивач недоліків заяви не усунула, тому наявні підстави для застосування положень частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції  
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 рокуапеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області  від 10 жовтня 2018 рокузалишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду про залишення даної заяви без руху, а тому вона підлягає визнанню неподаною та поверненню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року,  ОСОБА_2  просить скасувати ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області  від 10 жовтня 2018 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, ухвалити нове рішення про прийняття позову до розгляду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху нею усунуто не в повній мірі, оскільки нею подано тільки пояснення на ухвалу суду.
 
Заявник також указує, що вона була позбавлена можливості бути присутньою при розгляді справи, подавати заяви, клопотання, що потягло її обмеження в доступі до правосуддя.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.
 
Форма і зміст позовної заяви має відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.
 
У статті 177 ЦПК України наведено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
З матеріалів справи слідує, що подана ОСОБА_2 позовна заява ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 
2018 року була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.
 
Як на підставу залишення позовної заяви без руху, місцевий суд посилався на те, що в позовній заяві та додатках до неї не зазначено прізвище позивачки, яка подає до суду позов, а є тільки підпис, відсутня копія паспорту позивача, ціна позову в розмірі 50 000 грн не підтверджується обґрунтованим розрахунком, вимоги про визнання особи недієздатною розглядаються судом в окремому провадженні,  відсутній оригінал заяви про забезпечення доказів, відсутні відомості про те, на яке майно претендує позивачка, його місце розташування, відомості про вартість на час подання позову. 
 
Крім того, позивачу запропоновано уточнити в резолютивній частині позовні вимоги про визнання права власності на майно та визнання недійсності правочину, вказавши ким був складений правочин, дату складання та на чию користь він був складений. Роз`яснено позивачу, що заява громадян про відмову від прийняття спадщини в судовому порядку не оскаржується, а може бути оскаржена до суду в позовному провадженні  тільки дійсність заповіту особи.
 
Встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, у наданий судом строк позивач недоліків заяви не усунула. Зокрема ані при поданні позовної заяви, ані на виконання вимог ухвали про залишення її без руху позивачем не викладено зміст позовних вимог у чіткій і ясній формі, не зазначено обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, а також доказів, що підтверджують такі обставини, суд прийшов до правильного висновку про визнання позовної заяви неподаною на підставі частини третьої                            статті  185 ЦПК України.
 
Судом першої інстанції проаналізовано пояснення, направлені позивачем на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, долучені до них оригінал заяви про забезпечення позову, ксерокопії паспорту позивача заяви та заповіту від імені ОСОБА_4 та зроблено відповідні висновки, які наведені в ухвалі від 10 жовтня 2019 року. 
 
З пояснень, направлених суду на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, вбачається, що ОСОБА_2 недоліки позовної заяви усунені не в повному обсязі.
 
Практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
 
Отже, відсутність хоча б одного реквізиту, визначеного статтею 175 ЦПК України, може бути самостійною підставою для залишення позовної заяви без руху.
 
Частиною 3 статті 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява, норма вказаної статті була цілком процитована судом першої інстанції позивачу.
 
Частиною 2 статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. При цьому судом першої інстанції було акцентовано увагу позивача як на недолік позовної заяви про необхідність зазначення обґрунтованої вартості майна.
 
Правильними є висновки апеляційного суду про те, що вказані недоліки є суттєвими та такими, що не дозволяли суду першої інстанції відкрити провадження в справі та розглянути її з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавств. 
 
Отже, відсутні підстави вважати, що судами було допущено порушення норм процесуального  закону.
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що заявник була позбавлена можливості бути присутньою при розгляді справи, то за положеннями частини другої статті             369 ЦПК Україниапеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Зважаючи на те, що предметом апеляційного перегляду була ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України) судом апеляційної інстанції справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін. Водночас відповідно до протоколу судового засідання апеляційного суду від 15 травня 2019 року ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні як позивач та підтримала доводи апеляційної скарги.
 
Інші аргументи касаційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                               В. В. Сердюк
 
                                                                                        А. І. Грушицький
 
                                                                                         І. М. Фаловська