ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5628/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/397/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
секретар: Ачкасова О.Н.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2019 року
у справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення,- 

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року до суду звернулося КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення.
Позов обгрунтовано тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на балансі позивача, який відповідно до свого Статуту має забезпечувати утримання та схоронність житлового фонду, виявляти самовільно зайняті квартири в житлових будинках, що знаходяться на балансі підприємства та забезпечувати їх вивільнення у встановленому законом порядку. Виконавчий комітет Полтавської міської ради надав позивачу доручення подати позовну заяву до суду про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку. Зазначає, що дана квартира не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади м.Полтави, зареєстрованих осіб у зазначеній квартирі немає. 24.04.2015 року проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 на предмет неправомірного проживання в ній сторонніх осіб, за результатами якого встановлено, що вищевказану квартиру самовільно займає ОСОБА_1 . Крім того, відповідач 13.06.2014 року звернувся до суду з позовом про визнання права користування даним житловим приміщенням, під час якої виявлено, що його мати самовільно за відсутності рішення Полтавської міської ради, без отримання ордера та здійснення реєстрації вселилась у квартиру за вищевказаною адресою. З огляду на те, що мати відповідача не була належним користувачем квартири, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 також не має правових підстав для проживання в ній, оскільки єдиною підставою для вселення та проживання в квартирі є ордер, якого у відповідача немає та не могло бути. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.01.2015 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.
У позові підприємство просило виселити ОСОБА_1 із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення; стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2019 року позов Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення – задоволено повністю.
Виселено ОСОБА_1 із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради судовий збір у розмірі 243,60 грн.
З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , який його оскаржив, просив скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КП «ЖЕО №2» відмовити, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до законності його проживання у квартирі, як члена сім`ї своєї матері ОСОБА_2 , яка вселилася у квартиру на підставі угоди з «Полтаваагротехпищепром» у 1991 році, при цьому, протягом всього часу до її смерті, органи місцевого самоврядування з вимогами про її виселення не зверталися.
Відповідач посилається в апеляційній скарзі на те, що тривалий час відкрито і безперервно проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «ЖЕО №2» просить рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Зазначає, що спірна квартира є комунальною власністю міста, мати відповідача не була належним користувачем даної квартири, а тому і ОСОБА_1 підстав для проживання у ній не має, що також встановлено у судовому рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 21.01.2015 року, яке є чинним.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії рішення 20 сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 16.03.2012 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 А належить територіальній громаді міста та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради (а.с.6). 
Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ЖЕО №2» від 28.04.2015 року у спірній квартирі зареєстрованих осіб немає, інформація про володаря особового рахунку на квартиру відсутня.
Згідно з актом від 24.04.2015 року, складеним начальником дільниці №2 КП «ЖЕО №2» ОСОБА_3 , майстрами технічних дільниць №2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 та на момент перевірки виявлено, що дану квартиру самовільно займає ОСОБА_1 (а.с.19). Відповідні дані про реєстрацію за вказаною адресою відсутні і в паспортному документі ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що він тривалий час проживає у спірній квартирі, до якої вселився зі згоди члена сім`ї – матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через що вважає, що набув право користування цим житлом.
Однак, за змістом рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2015 року, яке є чинним, вбачається, що з 25 грудня 1991 року  ОСОБА_2 проживала за адресою по АДРЕСА_4 не лише без ордера, але й за відсутності рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів, котрі б надавали право на отримання ордера для заселення в дану квартиру. Отже, ОСОБА_2 була неналежним користувачем квартири АДРЕСА_3 . Разом з тим, зазначена особа фактично була зареєстрована по АДРЕСА_5 з 16 березня 1999 року. 
Згаданим рішенням суду від 25.01.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтави про визнання права користування житловим приміщенням було відмовлено за безпідставністю
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Окрім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19.04.2019 року, яке набрало законної сили, по справі №554/1472/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.12.1998 року за №282 також відмовлено (а.с.217-218).
Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що спірне жиле приміщення як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 для проживання або користування Полтавською міською радою не надавалось, рішення Полтавською міською радою з цього приводу не приймалось, ордер не видавався, а заселення у спірну квартиру було здійснено самовільно ОСОБА_2 разом з її чоловіком, без отримання ордера та здійснення реєстрації за місцем проживання (прописки). І дані твердження жодним чином не спростовані стороною відповідача.
Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, передбачених законом.
Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які  вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. 
Відповідно до ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочність щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Отже, питання про виселення на підставі частини третьої статті 116 ЖК УРСР може ставитися лише в разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору або ордера, а також визнання їх недійсними).
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач ОСОБА_1 вселився до квартири самоправно, тобто з порушенням встановленого порядку, за відсутності рішення уповноваженого органу, без ордеру на жиле приміщення, що встановлено відповідним рішенням суду від 25.01.2015 року, і підтверджується матеріалами справи, та в добровільному порядку не звільняє приміщення квартири АДРЕСА_3 , місцевий суд вірно прийшов до висновку, що існують достатні передбачені законом підстави для виселення вказаної особи без надання іншого жилого приміщення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є неспроможними, аналогічні його запереченням проти позовних вимог КП «ЖЕО №2» та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Окрім того, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . тобто спірна квартира не є його єдиним місцем проживання. 
На підставі викладеного, враховуючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 382 ЦПК України, колегія суддів -,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
       Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2019 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                         В.М. Триголов         Судді:                                                 А.І. Дорош
                                                                                       О.А. Лобов