Справа № 127/21185/18
Провадження № 22-ц/801/467/2020
Категорія: 2
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Справа № 127/21185/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача: Рибчинського В.П.,
суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О., 
за участі секретаря судового засідання Кузьменка Б.І., представника позивача - адвоката Глазунової Л.М., представника відповідача - адвоката Сидорчук Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Сидорчук Наталії Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою приватною власністю, 

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року  ОСОБА_2  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1  про поділ майна подружжя та визнання особистою приватною власністю, мотивуючи тим, що 16.07.95р. між позивачем та відповідачем - ОСОБА_1  укладено шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.17 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування в шлюбі з відповідачем по справі придбано жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який оформлений на відповідача  ОСОБА_1 . Даний жилий будинок знаходиться на земельній ділянці по  АДРЕСА_1 площею 0,0991га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091. Зазначена земельна ділянка зареєстрована на праві власності за відповідачем, що підтверджується інформацією з державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку станом на 20.08.18р. Оскільки вимогою позивача є визнання права власності на Ѕ жилого будинку АДРЕСА_1 та виділення її в натурі, позивач має право і на визнання за ним права власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0991га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091. Крім вищенаведеного житлового будинку, в період шлюбу, позивач на підставі договору купівлі-продажу від 2.09.04р. серія ВВК №724601 за особисті кошти отримані від підприємницької діяльності придбав 51/100 частину будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 м, склади літ. «В» площею 231,7 м. підсобне приміщення літ. «Г» в  АДРЕСА_2 , які використовує для здійснення підприємницької діяльності. В подальшому позивачем було продано 3/100 частин даного нерухомого майна. Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №134346819) на даний час позивач має право власності на 48/100 вищезазначеного нерухомого майна. Просить визнати за ОСОБА_2  право власності на 1/2 жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2  в натурі Ѕ жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати за  ОСОБА_2 право власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0991 га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2  в натурі 1 /2 земельної ділянки площею 0,0991 га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091. Визнати 48/100 частин будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 м , склади літ. «В» площею 231,7 м, підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати та витрати за надані правові послуги пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
03.01.2019 року представник позивача -  ОСОБА_3  надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить, визнати за  ОСОБА_2 право власності на Ѕ незавершеного будівництва жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2  в натурі Ѕ незавершеного будівництва жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати за  ОСОБА_2 право власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0991га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2  в натурі Ѕ земельної ділянки площею 0,0991га кадастровий номер 0510136600:02:022:0091. Визнати 48/100 частин будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 м , склади літ. «В» площею 231,7 м , підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати та витрати за надані правові послуги пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
ОСОБА_2 08.07.2019 року надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок літера «А» з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки №4, ворота №5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки №4, ворота №5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту №1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи №488 від 19.06.2019року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 495,5кв.м., що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер 0510136600:02:022:0091), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі земельну ділянку площею 495,5кв.м., що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991га (кадастровий номер 0510136600:02:022:0091) відповідно до варіанту №1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи №488 від 19.06.2019року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3448,00 гривень грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 48/100 частин будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1кв.м., склади літ. «В» площею 231,7кв.м., підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 786,00 гривень судових витрат, з яких: 5286,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 10500,00 гривень у відшкодування витрат за проведення експертизи, 5000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від від 19 грудня 2019 року позов  ОСОБА_2 задоволено.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок літера «А» з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз».
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 495,5 кв.м., що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер 0510136600:02:022:0091), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі земельну ділянку площею 495,5кв.м., що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер 0510136600:02:022:0091) відповідно до варіанту № 1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3448,00гривень грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Визнато особистою приватною власністю ОСОБА_2 48/100 частин будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 кв.м., склади літ. «В» площею 231,7 кв.м., підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  20 786,00 гривень судових витрат, з яких: 5286,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 10 500,00 гривень у відшкодування витрат за проведення експертизи, 5000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сидорчук Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також стягнути на її користь з позивача понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, апеляційна скарга не містить жодних аргументів та посилань на докази, які б спростували позицію суду. За наведеного просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Вінницького міського суду від 19 грудня 2019 року залишити без змін. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу 16.07.1995 року зареєстрували шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « ОСОБА_1 ». 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2017року шлюб укладений 16.07.1995року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно висновку № 488 від 19.06.2019 року ступінь готовності житлового будинку домоволодіння  АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0991га., (державний акт на право приватної власності на землю ЯД №371930 від 26 грудня 2006р.) станом на час проведення дослідження становить 100%. 3.4. Аналізуючи планувальні рішення приміщень житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , порівнюючи їх з вимогами нормативно- правових актів, чинних в Україні в галузі будівництва, встановлено, що виділити в натурі по Ѕ частині співвласникам без відступу від даних часток, не вбачається за можливе. Слід зазначити, що провести розподіл майна, розташованого по АДРЕСА_1 , максимально наближеного до часток співвласників домоволодіння можливо тільки при умові зміни існуючих планувальних рішень. Таким чином, порівнюючи вимоги нормативно-правових актів чинних на території України в галузі будівництва, фактичне планування приміщень житлового будинку, на розгляд суду пропонуються наступні варіанти розподілу в натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд домоволод. АДРЕСА_1 між співвласниками по Ѕ частині, з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша після поділу, з рекомендаціями по проведенню будівельних та ремонтно-будівельних робіт з реконструкції, які описані в табл. 10, 11 дослідницької частини та зображені на Додатках 1, 2, 3, 4, 5, 6 до даного Висновку. Після проведеного огляду двоповерхового житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 , дослідження матеріалів цивільної та інвентаризаційної справи, розрахунку ступеня будівельної готовності можливо зробити висновок, що з технічної точки зору здійснити поділ житлового будинку літ. «А» з визначенням часток після такого поділу можливо. Щодо того чи технічно можливо довести до кінця будівництво ОСОБА_2 та ОСОБА_1 необхідно зазначити наступне, під час проведення огляду житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 встановлено, що усі несучі та огороджувальні елементи збудовані та не потребують закінчення будівництва. На розгляд суду пропонуються варіанти №1, 2, 3, 4 поділу земельної ділянки площею 991,0кв.м. кад. номер 0510136600:02:022:0091 домоволод. АДРЕСА_1 між співвласниками, які описані в дослідницькій частині (таблиці №12, 13, 14, 15) та графічно зображені на схемах в Додатку №7, №8, №9, №10 до даного Висновку.
Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 371930 від 26 грудня 2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.01.2000р. № 45 та рішення міської ради від 14.07.2006р. № 247, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0991 га, кадастровий номер 0510136600:02:022:0091, перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .
Відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:022:0091 внесені до публічної кадастрової карти України.
Земельна ділянка, в плані має форму прямокутника, рельєф рівний, має загальну площу 0,0991га. та відповідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №371930 від 26 грудня 2006 року, знаходиться в межах : від А до Б пров. Підлісний. - 5,64м.,2,84 м., 10,71м., від Б до В землі гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - 2,02м., 2,52м., 11,57м., 0,70м., 2,61м., 30,79м., від В до Г землі гр. ОСОБА_8 - 20,08м., від Г до А землі гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - 26,21м, 21,88м.,1,92м.
Станом на час проведення дослідження на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 розташовані двоповерховий житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», лазня літ. «Ж1», погреб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», убиральня літ. «З», навіс літ. «К», огорожа№3, ворота з хвірткою№4, 5. Документ , що підтверджує готовність об`єкта до експлуатації на літ. «А», «Ж», «Ж1» станом на час проведення дослідження відсутній.
Відповідно до витягу з рішення Вінницької міської ради № 1820 від 09.08.2007р. «Про надання дозволу на реконструкцію приватних житлових будинків садибного типу», ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію приватного житлового будинку садибного типу згідно з розробленим проектом по АДРЕСА_1 .
Відповідно до дозволу Управління інспекції по центральному регіону Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №121 на виконання будівельних робіт від 07 липня 2008р. гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції з надбудовою житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Проект реконструкції з надбудовою житлового будинку по АДРЕСА_1 розроблений на замовлення 35-07 суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_11 , що має ліцензію сер. АВ №208314 видана Державним комітетом України з будівництва та архітектури 20.01.2005 р. 
Ступінь готовності житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0991га, (державний акт на право приватної власності на землю ЯД №371930 від 26 грудня 2006р.) станом на час проведення дослідження становить 100% (сто).
Станом на час проведення дослідження домоволодіння АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не зареєстроване та має статус незавершеного будівництва.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.
Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.
Проте майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року.
Згідно реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна які належать фізичним особам магазин з складами та підсобним приміщенням 51 /100 частка будинковолодіння по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Відповідно до договору купівлі - продажу від 02.09.2004р. ОСОБА_2 є власником 51/ 100 частини будівель в АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем. 
На підставі договору оренди землі від 05.06.2008року ОСОБА_2 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування магазину - складу зерно продуктів, яка розташована на території АДРЕСА_2 в межах населеного пункту.
Згідно звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за третій квартал 2003 року ОСОБА_2 має виручку від реалізації товарів на суму 55 000грн., за четвертий квартал 2003 року - 79 500грн., за перший квартал 2004 року ОСОБА_2 - 14 700грн., за другий квартал 2004 року - 16400грн., за третій квартал 2004 року - 17 750грн. 
Майно фізичної особи-підприємця, яке придбано за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статтей 60, 61 СК України. 
За таких обставин, суд першої інстанції надав доводам сторін належної правової оцінки, встановив та дослідив, що 48/100 частин будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 кв.м., склади літ. «В» площею 231,7 кв.м., підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 використовуються в підприємницькій діяльності позивача та придбані за рахунок його особистих коштів, отриманих від підприємницької діяльності, а тому обґрунтовано дійшов до висновку про визнання даного майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Доводи представника відповідача про те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийняв уточнені позовні вимоги без постановлення відповідної ухвали є безпідставними, оскільки цивільно-процесуальним кодексом не врегульовано порядок прийняття уточнених позовних вимог. Крім того, в судовому засіданні 31 жовтня 2019 року суд усно ухвалив прийняти уточнені позовні вимоги від 08.07.2019 року та зазначив, що винесення ухвали про прийняття уточнених позовних вимог не передбачено чинним законодавством, що підтверджується звукозаписом судового засідання.
Разом з тим слушними є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції з порушенням норм матеріального права задовольнив позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз» з огляду на таке.
За змістом норм статтей 181, 331 ЦК України новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в експлуатацію не введений та відповідно не зареєстрований у передбаченому законом порядку, а тому його слід вважати об`єктом незавершеного будівництва.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, натомість врахувавши 100 % ступінь готовність житлового будинку, визнав право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами., що є підставою для скасування рішення в цій частині.
Вирішуючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 367 ЦПК України передбачені умови, за яких суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги. Зокрема, таке право надано апеляційному суду у випадку, якщо під час розгляду справи будуть встановлені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що при уточненні позовних вимог позивач та його представник хоча і ставили питання щодо поділу житлового будинку, фактично мали на увазі визнання права власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва, про що й було наголошеного представником позивача - адвокатом Глазуновою Л.М. в судовому засіданні від 31.10.2019 року в суді першої інстанції.
Зазначене також прослідковується і по тексту уточненої позовної заяви від 09.07.2019 року, яку ОСОБА_2 обґрунтовував нормами права, що регулюють питання щодо об`єкта незавершеного будівництва, та зазначив, що спірний житловий будинок був придбаний в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, на даний час є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки була здійснена перебудова житлового будинку та не введено його в експлуатацію.
Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_2 при поділі майна подружжя фактично просив визнати за ним право власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вирішення питання про визнання права власності на частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки позовні вимоги стосуються спільного майна подружжя. Як встановлено в судовому засіданні до спільного майна подружжя відноситься житловий будинок, який не зареєстровний у встановленому законом порядку, тобто фактично є об`єктом незавершеного будівництва. Відповідно до висновку експерта № 488 від 19.06.2019 року ступінь готовності спірного житлового будинку становить 100 %, побудований він за спільні кошти подружжя, тому позовні вимоги щодо виділення 1/2 частки є обгрунтованими. 

Разом з тим не підлягають задоволенню доводи щодо необґрунтованого задоволення вимог позивача про визнання права власності на земельну ділянку з огляду на таке.
Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі часки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Щодо незгоди апелянта з виділенням їй першого поверху будинку відповідно до варіанту №1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року слід зазначити наступне.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на незадовільний стан свого здоров`я, на підтвердження чого надавала суду довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та виписки з медичної карти стаціонарної хворої, відповідно до яких ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з діагнозом «розсіяний склероз, має атактичні та сенсорні розлади, порушення координації рухів, виражене порушення функції ходи, порушення функції зору та порушення функції тазових органів».
Проте колегія суддів не бере до уваги зазначені твердження оскільки відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 601694 видана 14.11.2017 року, інвалідність ОСОБА_1 встановлена до 01 грудня 2019 року з черговим переоглядом в листопаді 2019 року, тобто на момент ухвалення судом першої інстанції рішення відповідач не надала доказів на підтвердження встановлення групи інвалідності.
Також виписка з медичної карти стаціонарної хворої ОСОБА_1 не береться до уваги, оскільки вона датована 2017 роком та передбачає переогляд хворої через 3 місяці.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги зазначені докази, так як вони не підтверджують незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2019 року, тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.
Крім того сторони ще до розірвання шлюбу та після нього добровільно визначили порядок фактичного користування житловим будинком, зокрема відповідач обрала в своє користування другий поверх, а позивач в свою чергу користується першим.
Що стосується доводів апелянта про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи угода про надання правової допомоги, ордер, прибутковий касовий ордер № 13 на суму 5000 грн, а також розрахунок судових витрат по справі з детальним описом наданих послуг є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  - адвоката Сидорчук Наталії Миколаївни слід задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами скасувати та в цій частині ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами, в решті рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Сидорчук Наталії Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз».
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2м., Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно - технічної, будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 488 від 19.06.2019 року, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз».
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко