ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" січня 2020 р.                                                                     Справа №907/9/19

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Матущака О.І.,

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,
явка учасників справи:
від позивача – Лавренюк Б.О., ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АС № 1003248 від 14.01.2020
від відповідача – Кустрьо М.М., ордер на надання правової допомоги серія ЗР № 70186 від 18.12.2019

розглянув апеляційну скаргу спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо”, 
с. Струмівка, Луцький район, Волинська область б/н від 20.09.2019
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2019 суддя: Ремецькі О.Ф. м. Ужгород, повний текст рішення складено – 23.08.2019
за позовом спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо”, с. Струмівка, Луцький район, Волинська область 
до відповідача фізичної особи-підприємця Токар Василя Михайловича, смт. Тересва, Тячівський район, Закарпатська область 
про розірвання договору, та стягнення суми 115 680, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог.
У січні 2019 року спільне українсько-польське підприємство в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо” звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи-підприємця Токар Василя Михайловича про розірвання договору поставки продукції за №UA-614/47 від 22.08.2017 та стягнення суми в розмірі 115 680, 00 грн. вартості неякісного поставленого товару.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання укладеного з відповідачем договору  поставки  товару №UА-614/17 від 22.08.2017 відповідачем було поставлено позивачу товар, проте після приймання товару ним були виявлені недоліки, що є підставою для розірвання договору №UА-614/17  від 22.08.2017 та стягнення з відповідача 115 680 грн. вартості неякісного товару.
Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 611, 655, 675, 678, 708 Цивільного кодексу України та ст.ст.193 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2019 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності факту поставки неякісного товару. Висновок про невідповідність якості поставленого товару та рекламаційний акт №78 з вимогою про заміну неякісної партії товару були складені без виклику та повідомлення постачальника, без участі компетентного представника іншого підприємства (організації) або компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства. 
Щодо вимоги про розірвання договору поставки продукції за №UA-614/47 від 22.08.2017 суд першої інстанції відмовив в її задоволенні, оскільки термін дії даного договору закінчився, а розірванню підлягає договір, який діє. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Після закінчення строку дії договору сторони підписали специфікацію № 2 від 13.10.2017 та специфікацію № 3 від 09.11.2017, відповідно до яких відповідач зобов`язався поставити позивачу стільці «OSLO» 121А у кількості 39 штук та стільці  «OSLO» 421 у кількості 38 штук. Поставка товару відбулася на підставі специфікацій.
Невідповідність якості поставленого товару полягає у тому, що товар не відповідає зразкам (еталонам) зазначеним у  специфікаціях № 1 від 22.08.2017, № 2 від 13.19.2017 та №3 від 09.11.2017, умовам договору поставки за №UA-614/17 від 22.08.2017 та каталогу постачальника розміщеному на веб-сайті http://furnitureforte.com.ua. Вважає, що якість поставленого товару є нижчою звичайного рівня якості для стільців такого типу.
Факт визнання відповідачем поставки неякісного товару та зобов`язання усунути недоліки неякісного товару шляхом його заміни підтверджується листуванням позивача та відповідача та дорученням відповідача на довірену особу, яка мала забрати неякісні партії товару.
Зазначає, що до спірних правовідносин сторін не застосовуються положення Інструкції П-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966, оскільки мала місце позадоговірна поставка, відповідно до якої виклик постачальника для участі у перевірці якості продукції не є обов`язковим.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Токар В.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. 
Погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірна поставка була позадоговірною, а тому до цих  спірних правовідносин застосовуються положення Інструкції П-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка регламентує порядок приймання продукції у всіх випадках, коли сторонами не визначений такий порядок.
Зазначає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, погоджується з ним, а доводи апелянта вважає такими, що не відповідають встановленим обставинам по справі. 

В судове засідання з`явилися представники позивача (апелянта) та відповідача.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.
Відповідач підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 22.08.2017 року між спільним українсько-польським підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо” (покупець) та фізичною особою-підприємцем Токарем Василем Михайловичем (постачальник) укладено Договір поставки № UA-614/17 (договір) та Специфікації до нього, згідно умов яких Відповідач зобов`язувався поставляти Позивачу стільці “OSLO”.
За умовами п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, поставити (передати у власність) покупцеві товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі прийняти і оплатити Товар по цінам, в кількості і асортименті згідно Специфікацій до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.
Термін дії договору визначається п.10.1 договору, за яким даний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 30 вересня 2017 року, але в будь-якому випадку не припиняє свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
07 та 09 грудня 2017 року відповідач поставив, а позивач прийняв товар, стільці “OSLO” 121 А у кількості 39 штук та стільці “OSLO” 421 у кількості 38 штук, що підтверджується накладною № 21 від 07 грудня 2017 року та накладною № 22 від 09 грудня 2017 року. 
Таким чином, поставка товару здійснена 07.12.2017 та 09.12.2017, тобто поза межами строку дії договору. 
12.04.2018, департаментом якості СП ТОВ “Модерн-Експо” (позивача) складено висновок про невідповідність якості поставленого товару. На підставі зазначеного висновку, 19.04.2018 позивачем було складено рекламаційний акт №78 з вимогою про заміну неякісної партії товару, який 29.04.2018 надіслано відповідачу.
28.08.2018 позивач надіслав відповідачу претензію про повернення коштів за неякісний товар, яку відповідач не отримав та яка повернулась позивачу  з поміткою “за закінченням терміну зберігання”.
У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору поставки та стягнення суми в розмірі 115 680, 00 грн. вартості неякісного поставленого товару.

У ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Судами встановлено, що правовідносини сторін щодо поставки цього товару виникли на підставі договору, укладеного у спрощеній формі.
У  відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору не є терміном дії зобов`язання. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.
Так, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.
Згідно п. 10.1. договору, договір поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 діяв до 30.09.2017, при цьому враховуючи відсутність умов договору про пролонгацію договору, кінцевим терміном дії договору є 30.09.2017.
Як свідчать матеріали справи, поставка відбулася за межами строку дії договору 07 та 09 грудня 2017 року, що підтверджується накладною № 21 від 07 грудня 2017 року та накладною № 22 від 09 грудня 2017 року. 
Таким чином, оцінюючи правильність кваліфікації правової природи відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, виходячи з аналізу положень ст.ст.174, 181 Господарського кодексу України та ст.ст.202, 205, 626, 627, 638, 639 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд вважає правильними висновки суд першої інстанції про те, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір поставки.
За визначенням наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.
Відповідно до частини другої статті 9 вказаного вище Закону первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.5. вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
При цьому, частиною другою статті 9 вищевказаного Закону також встановлено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Наявні в матеріалах справи копії накладних № 21 від 07 грудня 2017 року та № 22 від 09 грудня 2017 року про поставку товару (а.с. 36, 37) відповідають вимогам до їх оформлення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а отже фіксують факт передачі/отримання товару і по суті завершують між сторонами здійснення господарської операції.  
Сторонами не оспорюється факт проставлення підписів і печатки на накладних.
Оплата товару, яка теж не оспорюється сторонами, свідчить про схвалення поставки товару, а отже і його замовлення.
Отримання товару позивачем і накладні, надані на підтвердження свідчать про те що господарська операція поставки товарів між сторонами відбулася.      
За приписами частин 1, 5 статті 268 ГК України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.
Згідно ч. 3 ст. 268 ГК України у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Таким чином, якщо покупець під час укладення договору (обміну листами, телефонограмами) повідомив постачальника про конкретну мету придбання товару, постачальник повинен поставити Товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Інструкції П-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 (надалі - Інструкції П-7), визначає, що її вимоги можуть бути застосовані у всіх випадках, коли умовами договору не передбачений інший порядок приймання продукції. 
Отже, за відсутності у договорі (під час обміну листами, телефонограмами) відповідних умов щодо порядку прийняття товару за якістю, до правовідносин між сторонами такого договору застосовуються приписи Інструкції П-7.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторонами не встановлено способу та порядку приймання товару за якістю, а тому дійшов до правильного висновку про застосування до спірних правовідносин положень Інструкції П-7, яка застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю та комплектністю, а також тари під продукцією та товарами. 
У зв`язку з цим апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про відсутність підстав для застосування Інструкції П-7. 
При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що необхідно розрізняти дві події. Перша – це строки та порядок прийняття товару. Друга – це строки та порядок складання акту прихованих недоліків у разі їх виявлення під час прийняття товару.
Отже, за відсутності інших умов, погоджених сторонами у  договорі, Інструкція П-7 допускає прийняття товару за якістю, за умови міжміської поставки, протягом 20 днів (щодо продукції, що швидко псується – не пізніше 24 годин) з дня її отримання отримувачем від перевізника (постачальника); при поставці в межах одного міста – не пізніше 10 днів.
Під час виявлення невідповідності якості отриманого товару вимогам стандартів, технічних умов (ч. 3 ст. 268 ГК України), або наданим покупцем під час замовлення товару зразків такого товару для його отримання, покупець зупиняє подальше прийняття товару та складає акт, в якому зазначається кількість оглянутого товару та характер виявлених під час такого прийняття дефектів (недоліків).
Відповідно до пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, які підтверджують якість і комплектність продукції, що постачається (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація).
За змістом пункту 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості продукції, що постачається, вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам, договору тощо, отримувач складає акт, у якому зазначається кількість оглянутої продукції і характер виявлених під час приймання недоліків. 
Відповідно до абзацу 6 пункту 9 Інструкції П-7 прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені тільки в процесі переробки, підготування до монтажу, в процесі монтажу, випробовування, використання і зберігання продукції. Той факт, що отриманий товар(стільці) згідно пояснень сторін був запакований, не дає підстав зробити висновок, що недоліки у вигляді царапин на стільцях мали прихований характер і їх візуально неможливо було виявити при прийманні товару. 
Пунктом 33 Інструкції П-7 передбачено, що акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією, якщо інше не передбачено основними та особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами чи договором. Абзацом 3 пункту 9 Інструкції П-7 визначено п`ятиденний строк для складання акта про приховані недоліки, виявлені у продукції з гарантійним строком служби, з моменту їх виявлення (втім, у межах встановленого гарантійного строку).
Одним із обов`язків, які покладаються на одержувача товару під час складання акта, є обов`язок повідомити іногороднього постачальника для участі у прийманні продукції і складанні акта, якщо це передбачено, зокрема, договором (абзац 2 пункту 16 Інструкції П-7).
За змістом пункту 18 Інструкції П-7 повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 годин, якщо інші строки не встановлено основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором. При цьому у виклику згідно з пунктом 17 Інструкції П-7 зазначається час, на який призначено приймання продукції (у межах встановленого для приймання строку). 
Запропонований одержувачем товару час для приймання продукції повинен бути достатнім для забезпечення явки іногородніх представників (становити не менше трьох днів - пункт 19 Інструкції П-7). 
У разі неотримання від іногороднього одержувача упродовж наступного дня від виклику інформації щодо того, чи буде направлений його представник для участі у прийманні продукції в одержувача товару виникає право здійснити приймання продукції до завершення встановленого строку явки представника відправника (пункт 19 Інструкції П-7).
У разі неявки представника виробника (постачальника) на виклик покупця у встановлений строк та у випадках, коли виклик іногороднього представника виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості. При цьому якщо бюро товарних експертиз або відповідна інспекція по якості відсутні у місці знаходження покупця, або у разі відмови таких у залученні, перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості (пункт 20 Інструкції П-7). 
З аналізу наведених норм, вбачається, що виклик постачальника для участі у перевірці якості продукції є обов`язковим. 
Слід зазначити, що жодним нормативно-правовим документом не затверджена форма акту, який має складатися сторонами, але Інструкція  П-7 передбачає наступні вимоги щодо присутності уповноважених осіб під час складання акту:
1. У випадку здійснення поставки товару, з-поміж партії якого виявлено приховані недоліки, у межах одного міста – присутність уповноваженого представника постачальника є обов`язковою.
2. У випадку здійснення поставки товару між різними містами, участь представника постачальника є обов`язковою тільки у випадку наявності відповідного застереження у договорі. В іншому випадку, замість уповноваженої особи постачальника, під час складання акту має бути присутня одна із наступних осіб:
- або представник відповідної галузевої інспекції за якістю продукції (у випадку, якщо мова йде про невідповідність якості саме продукції);
- або експерт бюро товарних експертиз (якщо мова йде про засвідчення факту невідповідності якості саме товарів). При цьому, у випадку відсутності або відмови участі представників інспекції або експерта за місцем знаходження Покупця, перевірка провадиться за участю компетентного представника іншого підприємства, або за участю представника громадськості, або у разі наявності згоди Постачальника на одностороннє приймання продукції – в односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав товар 07.12.2017 та 09.12.2017 згідно накладних № 21 та № 22, які оформлені згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". 
Невідповідність якості отриманого товару вимогам стандартів, технічних умов під час прийняття товару позивачем не виявлено.
Акту прихованих недоліків позивачем також не складено.
Посилання апелянта на висновок про невідповідність якості поставленого товару та рекламаційний акт №78 з вимогою про заміну неякісної партії товару апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими, оскільки такі складені позивачем в односторонньому порядку за відсутності представника відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, експерта бюро товарних експертиз, компетентного представника іншого підприємства або представника громадськості. Тобто висновок про невідповідність якості поставленого товару та рекламаційний акт №78 з вимогою про заміну неякісної партії товару складений позивачем без дотримання вимог пунктів 16, 20 Інструкції П-7. Висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем отриманої неякісного товару відповідає встановленим обставинам по справі.
Факт направлення відповідачу претензії, про що зазначає скаржник, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про недотримання встановленого пунктами 16, 20 Інструкції П-7 порядку приймання товару за якістю. 
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми вартості неякісного товару, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність факту поставки неякісного товару.
Щодо відмови в позові в частині розірвання договору. 
Згідно п. 10.1. договору, договір поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 діяв до 30.09.2017, при цьому враховуючи відсутність умов договору про пролонгацію договору, судом встановлено, що кінцевим терміном дії договору є 30.09.2017.
З позовною заявою про розірвання договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017  позивач звернувся у січні 2019 року, тобто, після закінчення строку дії цього договору.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині вимоги позивача про розірвання договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017, оскільки строк/термін дії даного договору закінчився, а розірвати можна лише договір, який діє.

Апелянт посилається на те, що після закінчення строку дії договору сторони підписали специфікацію № 2 від 13.10.2017 та специфікацію № 3 від 09.11.2017, відповідно до яких відповідач зобов`язався поставити позивачу стільці «OSLO» 121А у кількості 39 штук та стільці  «OSLO» 421 у кількості 38 штук. Поставка товару відбулася на підставі специфікацій.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи специфікації № 2 від 13.10.2017 та специфікації № 3 від 09.11.2017 та відповідно до п. 2.1 договору, такі є невід`ємними частинами договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 який діяв до 30.09.2017. 
За таких обставин, посилання апелянта на те, що поставка товару відбулася на підставі специфікацій є безпідставними, оскільки, поставка яка відбулась після 30.09.2017 не може бути визнана такою, яка відбулась на виконання умов Договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017. 
Судами встановлено, що поставка товару та здійснення господарської операції між сторонами відбулось на підставі накладних № 21 від 07 грудня 2017 року та № 22 від 09 грудня 2017 року. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі. 
Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо” підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про залишення за апелянтом судового збору в розмірі 5 286,00 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за № 1362 (# 381823663804)  від 15.10.2019.
Також, 11.11.2019 на адресу Західного апеляційного господарського суду від адвоката Фекийшгазі К.С., який представляв інтереси спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо” в суді першої інстанції згідно договору про надання правової допомоги за № 46/АО від 05.08.2019 та ордеру на надання правової допомоги серія ЗР № 80989 від 05.08.2019 надійшло клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 460,00 грн.
Розглянувши подане клопотання апеляційний господарський суд відмовляє у його задоволенні враховуючи наступне.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема,  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з  п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
 суду Закарпатської області від 13.08.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю, яке залишається без змін апеляційною інстанцією.
За таких обставин, витрати на правову допомогу покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Модерн-Експо”, с. Струмівка, Луцький район, Волинська область б/н від 20.09.2019 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2019 в справі №907/9/19 залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 5 286,00 грн. покласти за апелянтом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                            Бойко С.М.

Судді:                                                                                Бонк Т.Б.

Матущак О.І.

Повний текст постанови підписано 21.01.2020