ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2020 р.           Справа№ 911/1760/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Дикунської С.Я. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 (повний текст рішення підписано 17.10.2019)

у справі № 911/1760/19 (суддя Заєць Д.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт»
про повернення орендованого обладнання та стягнення заборгованості

1. Зміст позовних вимог та заперечень
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» (далі - ТОВ «МГК Вірамакс», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК - Комфорт» (далі - ТОВ «ТСК-Комфорт», відповідач) та з урахуванням заяв про зміну предмету позову у зв`язку з частковим поверненням відповідачем орендованого обладнання, позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути дві будівельні люльки ZLP-630 (у комплектації згідно переліку) та стягнути заборгованість за договором оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 року у розмірі 332390,15 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати за договором оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 та поверненню орендованого обладнання позивачу у зв`язку із достроковим розірванням договору оренди.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом
15.02.2018 ТОВ «МГК Вірамакс» (за договором - орендодавець) та ТОВ   «ТСК-Комфорт» (за договором - орендар) укладено договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, орендодавець надає орендарю у тимчасове платне користування (оренду) обладнання, кількість, характеристики, ідентифікуючі ознаки і оціночна вартість якого вказуються у додатках (специфікаціях) до цього договору та актах прийому-передачі обладнання в оренду.
Відповідно до п. 2.1 договору, передача обладнання в оренду здійснюється на підставі акта прийому-передачі обладнання в оренду, що підписується уповноваженими представниками сторін.
Згідно п. 4.1 договору, нарахування орендної плати починається з наступного дня, зазначеного в акті прийому-передачі обладнання і закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди.
Орендар здійснює 100% попередню оплату за користування обладнанням, переданим йому в оренду за умовами цього договору. Нарахування орендної плати починається з наступного дня від дати, зазначеної в акті прийому-передачі обладнання в оренду та закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди (пп. 4.1.1 п. 4.1 договору).
Підпунктом 4.1.2 п. 4.1 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем шляхом щомісячного перерахування грошових коштів на п/р орендодавця не пізніше дати (числа місяця) отримання обладнання в оренду. Тобто, якщо орендар отримав обладнання в оренду 10 числа певного місяця, наступний платіж має бути ним внесений до 10 числа наступного місяця.
У підпункті 4.2.1 п. 4.2 договору сторони погодили, що розмір орендної плати за одиницю орендованого обладнання становить 6500,00 грн на місяць, у тому числі ПДВ 1083,33 грн.
Згідно п. 6.2 договору, у разі невиконання орендарем умов щодо оплати за цим договором орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що обчислюється за весь період дії такого порушення зобов`язання.
Відповідно до п. 7.1 договору, по закінченню, або достроковому припиненні терміну дії цього договору орендар передає (повертає) орендодавцю обладнання за актом прийому-передачі обладнання.
У пункті 8.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань - до моменту їх повного виконання. Додаткова угода про продовження терміну цього договору не вимагається. Цей договір для цілей оподаткування вважається договором оперативної оренди.
З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та передав в оренду відповідачу згідно специфікації від 20.02.2018 року (додаток №1 до договору) будівельні люльки ZLP-630, 6м (цинк) Beijing у кількості 10 шт. загальною вартістю 182963,32 грн з ПДВ, що підтверджується, актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 21.02.2018 року (додаток №2 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 21.02.2018 (додаток №2/1 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 22.02.2018 року (додаток №2/2 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 22.02.2018 (додаток №2/3 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/4 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/5 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/6 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/7 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/8 до договору), актом прийому-передачі будівельної люльки ZLP-630 у повній комплектації від 23.02.2018 (додаток №2/9 до договору), які підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач надав орендарю послуги з оренди та ремонту будівельного обладнання за договором, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000181 за лютий 2018 року на суму 13928,57 грн, №ОУ-0000313 на суму 845,92 грн, №ОУ-0000391 за березень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000423 на суму 260,00 грн, №ОУ-0000426 на суму 665,15 грн, №ОУ-0000487 за квітень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000468 на суму 792,80 грн, №ОУ-0000471 на суму 550,80 грн, №ОУ-0000472 на суму 550,80 грн, №ОУ-0000579 на суму 971,10 грн, №ОУ-0000582 на суму 670,16 грн, №ОУ-0000583 на суму 386,73 грн, №0000707 за травень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ0000751 на суму 1513,81 грн, №ОУ-0000761 на суму 295,58 грн, №ОУ-0000676 на суму 688,00 грн, №0000779 на суму 512,00 грн, №0000876 за червень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000883 на суму 2073,74 грн, №ОУ-0000884 на суму 698,56 грн, №ОУ-0000893 на суму 368,51 грн, №ОУ-0000894 на суму 492,75 грн, №ОУ-0000895 на суму 429,18 грн, №ОУ-0000965 на суму 976,13 грн, №ОУ-0000996 на суму 1102,48 грн, №ОУ-0001027 на суму 550,25 грн, №ОУ-0001028 на суму 1260,79 грн, №ОУ-0001029 на суму 1239,52 грн, №ОУ-0001154 за липень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001199 на суму 423,91 грн, №ОУ-0001222 на суму 523,24 грн, №ОУ-0001223 на суму 324,25 грн, №ОУ-0001224 на суму 324,95 грн, №ОУ-0001259 на суму 578,80 грн, №ОУ-0001260 на суму 630,88 грн, №ОУ-0001266 на суму 471,60 грн, №ОУ-0001279 за серпень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001448 на суму 405,38 грн, №ОУ-0001605 за вересень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0001675 на суму 751,40 грн, №ОУ-0001690 на суму 532,85 грн, №ОУ-0001772 за жовтень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0002036 за листопад 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0002195 за грудень 2018 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000097 за січень 2019 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000252 за лютий 2019 року на суму 65000,00 грн, №ОУ-0000491 за березень 2019 року на суму 60806,45 грн, №ОУ-0000677 за квітень 2019 року на суму 50700,00 грн, №ОУ-0000862 за травень 2019 року на суму 45500,00 грн, №ОУ-0000932 за червень 2019 року на суму 41600,00 грн, частина з яких підписана представниками сторін та скріплено їх печатками, а інша частина за підписом позивача надсилались на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 19.12.2018, від 15.01.2019, від 25.02.2019, від 18.03.2019, від 11.04.2019, від 10.05.2019, від 18.05.2019, від 02.07.2019 та копіями фіскальних чеків від 02.07.2019, від 18.05.2019, від 10.05.2019 від 11.04.2019, однак не були повернуті позивачу.
Розмір орендної плати за користування майном та ремонт обладнання, наданого згідно зазначених актів здачі-приймання робіт (надання послуг) обладнання, складає 1015396,32 грн.
Однак, відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу 736381,51 грн, що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позивача. Таким чином за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 279014,81 грн.
Позивачем на адресу відповідача надсилалась вимога вх. №128/03 від 22.03.2019 року (докази надіслання наявні в матеріалах справи), про погашення наявної заборгованості з орендної плати та повернення орендованого майна, проте, відповідачем зазначена вимога залишена без задоволення.
Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи орендодавця тільки в наступних випадках, зокрема, в разі нездійснення орендарем 1-го і більше чергових платежів, у строки і розмірах, що випливають з умов цього договору. У цьому випадку договір вважається розірваним через 7 календарних днів від дня направлення орендарю письмового повідомлення орендодавця за вказаною в договорі адресою про припинення дії цього договору.
Як зазначалось вище, 22.03.2019 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу №128/03 від 22.03.2018 року (докази надіслання наявні в матеріалах справи) в якій повідомив відповідача про дострокове розірвання договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 з 04.04.2019 у зв`язку з чим просив повернути орендоване майно до 04.04.2019 та погасити наявну заборгованість. Однак, відповідачем вимога позивача залишена без відповіді та реагування, орендоване обладнання не повернуто, а заборгованість не погашена.
Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 договору, у разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний виконати умови п. 3.3 та п. 4.2 цього договору, здійснити остаточне погашення заборгованості (при наявності) по орендній платі та інших зобов`язаннях, що випливають із умов договору. При цьому, згідно пп. 5.2.8 п. 5.2 договору, орендар зобов`язаний повернути (здати на склад орендодавця) обладнання протягом десяти календарних днів після припинення терміну дії договору або з моменту письмової вимоги (повідомлення) орендодавця у випадках, передбаченим цим договором, належно упакованим, у справному стані з урахуванням природного зносу, очищеним від будівельних сумішей і фарби.
Отже, у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати, позивач, використовуючи своє право, надане п. 7.2 договору та ст. 782 Цивільного кодексу України, достроково розірвав з 04.04.2019 договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 та звернувся з позовом про повернення орендованого обладнання та стягнення заборгованості з орендної плати та послуг з ремонту.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі № 911/1760/19 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ «ТСК-Комфорт» на користь ТОВ «МГК Вірамакс» 279014,81 грн заборгованості з орендної плати та ремонту, 21548,10 грн 24% річних, 31827,24 грн пені, 6906,85 грн витрат по сплаті судового збору.
Зобов`язано ТОВ «ТСК-Комфорт» повернути на користь ТОВ «МГК Вірамакс» будівельне обладнання, а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 штуки, в комплектації згідно наведеного переліку у рішенні суду.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач свій обов`язок за договором оренди обладнання виконав належним чином та передав відповідачу обладнання за актами прийому-передачі. Однак, відповідач, всупереч умовам укладеного договору розрахувався з позивачем частково. А тому, використовуючи своє право надане п. 7.2 договору та ст. 782 Цивільного кодексу України, позивач надіслав відповідачу вимогу №128/03 від 22.03.2019 року про дострокове розірвання договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 року. Суд першої інстанції, враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, дійшов до висновку, що договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 року є достроково розірваним з 04.04.2019.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт», звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
Скаржник зазначає, що позивач двічі змінював предмет позову, проте судом не було прийнято жодного процесуального документа з цього приводу.
Позивачем порушено процедуру розірвання договору на що, місцевий господарський суд увагу не звернув. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше на встановлено договором або законом.
Місцевий господарський суд стягнув орендну плату за обладнання після розірвання договору (29.03.2019) застосовуючи норми що регулюють відносини з оренди.
Судом не надана оцінка актам виконаних робіт згідно договору №ВК/А/250/32 в яких міститься оплата за роботи, які не передбачені договором оренди.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого суду від 15.10.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Щодо доводів скаржника, про зміну позивачем предмета позову, позивач зазначив, що ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У вказаній ухвалі судом зазначені заяви про зміну предмету позову. Прийняття окремих процесуальних документів з приводу зміни позивачем предмету позову нормами господарського процесуального кодексу України не передбачено.
Щодо заперечення скаржника про стягнення сум орендної плати після розірвання договору, позивач зазначив, що згідно п. 4.1 договору нарахування орендної плати починається з наступного дня, зазначеного в акті прийому-передачі обладнання і закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди, що і було встановлено судом першої інстанції у своєму рішенні. Тобто, орендна плата нараховується за фактичне використання орендованого обладнання. При цьому, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не було надано належних та допустимих письмових доказів повернення будівельного обладнання з оренди.
Стосовно доводу апелянта, що позивачем порушено процедуру розірвання договору в односторонньому порядку, позивач зазначив, що відповідно до п. 7.2 ст.7 договору оренди, дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи орендодавця, зокрема в разі нездійснення орендарем 1-го і більше чергових платежів, у строки і розмірах, що випливають із умов цього договору. У цьому випадку договір вважається розірваним через 7 календарних днів від дня направлення орендарю письмового повідомлення орендодавця за вказаною в договорі адресою про припинення дії цього договору. При цьому, у орендодавця, відповідно до умов договору, відсутні зобов`язання отримувати підтвердження про вручення відповідачу письмового повідомлення про припинення дії договору.
Помилковим є твердження апелянта стосовно застосування норми ст. 1212 ЦК України при вирішенні даного спору, тому що згідно з узагальненим висновком позовні вимоги до відповідача у справі №911/1760/19 за своєю сутністю є вимогами зобов`язального, а не віндикаційного характеру, розгляд яких потребує застосування судом відповідних норм законодавства. Відтак господарський спір між сторонами даної справи є майновим спором між сторонами зобов`язальних правовідносин і має вирішуватись за правилами зобов`язального права, зокрема орендних відносин, а не за правилами, спрямованими на захист права власності.
Щодо доводів скаржника, що судом не надана оцінка актам виконаних робіт згідно договору №ВК/А/250/32 в яких міститься оплата за роботи, які не передбачені договором оренди, позивач зазначив, що відповідно до абзацу 2 та 3 п.4.1.1 ст. 4 договору оренди, сторони прийшли до згоди, що перед підписанням акту прийому-передачі обладнання в оренду орендар вносить у вигляді 100% передоплати орендну плату у двократному розмірі від орендної ставки, передбаченої п.4.2 цього договору.
У такій 2-х кратний розмір орендної ставки включено:
орендна ставка за перший місяць оренди;
гарантійний платіж у розмірі місячної орендної ставки, передбаченої п.4.2 цього договору.
Для цілей цього договору сторони погодили, що гарантійний платіж - це платіж, який здійснюється орендарем для покриття вартості можливих дефектів орендованого устаткування в майбутньому (які виявлені як під час оренди так і в процесі повернення обладнання з оренди), а також можливої дебіторської заборгованості орендаря за цим договором. Пунктом 5.2.9 ст. 5 договору оренди, передбачено, що орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю повну вартість пошкодженого, некомплектного або знищеного обладнання, а також вартість ремонту, протягом трьох робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку на оплату.
Більш того, відповідач сплачуючи рахунки погодився з проведеними ремонтними роботами. Крім того, оплата за виконання ремонтних робіт здійснювалась відповідно до окремих рахунків, які наявні у відповідача в призначенні платежу яких наявне посилання «оплата за ремонт люльки, згідно рахунків….», тобто оплати здійснювалися за цільовим призначенням, які пов`язані з виконанням ремонтних робіт, що передбачено умовами договору оренди.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом
У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт», звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову.
Крім того скаржник просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1760/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 поновлено ТОВ «ТСК-Комфорт» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТСК-Комфорт», справу №911/1760/19 призначено до розгляду на 24.12.2019.
04.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» надійшла заява про забезпечення позову.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» про забезпечення позову у справі №911/1760/19 відмовлено повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 відкладено розгляд справи №911/1760/19 на 30.01.2020.
У зв`язку з участю судді Станіка С.Р. з 27.01.2020 до 31.01.2020 у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.01.2020 у справі №911/1760/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко   О.В., судді: Шаптала   Є.Ю., Дикунська С.Я.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 прийнято справу №911/1760/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я.
У судове засідання 30.01.2020 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.
Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Міжнародна група компаній Вірамакс». Відповідач про причини неявки суд не повідомив.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи..

7. Джерела права й акти їх застосування
Господарський кодекс України
Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Цивільний кодекс України
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»
Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський процесуальний кодекс України.
За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини  у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.
Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу орендованого обладнання, послуг з ремонту обладнання виконав належним чином. Розмір орендної плати за користування майном та ремонт обладнання, складає 1015396,32 грн. Однак відповідач, всупереч укладеного між сторонами договору розрахувався за орендоване обладнання частково сплативши позивачу 736381,51 грн, що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позивача. Таким чином за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 279014,81 грн.
Оскільки відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було сплачено вказану заборгованість, факт заборгованості не спростовано, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача вказаної суми боргу з орендної плати та ремонту обладнання.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, про неправомірне стягнення сум орендної плати після розірвання договору, оскільки, згідно п. 4.1 договору нарахування орендної плати починається з наступного дня, зазначеного в акті прийому-передачі обладнання і закінчується днем оформлення акту прийому-передачі (повернення) обладнання з оренди, що і було встановлено судом першої інстанції у своєму рішенні. Тобто, орендна плата нараховується за фактичне використання орендованого обладнання. При цьому, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не було надано належних та допустимих письмових доказів повернення будівельного обладнання з оренди, яке суд зобов`язав відповідача повернути.
Крім того, пунктом 7.2 договору передбачено, що дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи орендодавця, зокрема, в разі нездійснення орендарем 1-го і більше чергових платежів, у строки і розмірах, що випливають з умов цього договору. У цьому випадку договір вважається розірваним через 7 календарних днів від дня направлення орендарю письмового повідомлення орендодавця за вказаною в договорі адресою про припинення дії цього договору.
Як встановлено судом, 22.03.2019 позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу №128/03 від 22.03.2018 (докази надіслання наявні в матеріалах справи) в якій повідомив відповідача про дострокове розірвання договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 з 04.04.2019, у зв`язку з чим просив повернути орендоване майно до 04.04.2019 та погасити наявну заборгованість. Однак, відповідачем вимога позивача залишена без відповіді та реагування, орендоване обладнання не повернуто, а заборгованість не погашена.
Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 договору, у разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний виконати умови п. 3.3 та п. 4.2 цього договору, здійснити остаточне погашення заборгованості (при наявності) по орендній платі та інших зобов`язаннях, що випливають із умов договору. При цьому, згідно пп. 5.2.8 п. 5.2 договору, орендар зобов`язаний повернути (здати на склад орендодавця) обладнання протягом десяти календарних днів після припинення терміну дії договору або з моменту письмової вимоги (повідомлення) орендодавця у випадках, передбаченим цим договором, належно упакованим, у справному стані з урахуванням природного зносу, очищеним від будівельних сумішей і фарби.
У зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати, на переконання колегії суддів, позивач правомірно, використовуючи своє право, надане п. 7.2 договору та ст. 782 Цивільного кодексу України, надіслав відповідачу вимогу №128/03 від 22.03.2019 про дострокове розірвання договору оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018.
Таким чином, враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що договір оренди обладнання №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 вважається достроково розірваним з 04.04.2019.
Враховуючи зазначене, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника, що позивачем порушено процедуру розірвання договору в односторонньому порядку.
Отже, враховуючи той факт, що відповідачем зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати та послуг з ремонту не виконано, доказів повернення відповідачем позивачу будівельного обладнання суду не надано, а тому, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути  будівельне обладнання правомірно задоволені судом в межах заяви про зміну предмету позовних вимог (враховуючи повернення частини орендованого обладнання).
При цьому, помилковим є твердження апелянта стосовно застосування норми ст. 1212 ЦК України при вирішенні даного спору, оскільки у відповідності до позовних вимог у даній справі №911/1760/19 спір є майновим та між сторонами виникли зобов`язальні правовідносин і справа повинна вирішуватись за правилами зобов`язального права, зокрема орендних відносин, а не за правилами, спрямованими на захист права власності.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що судом не надана оцінка актам виконаних робіт згідно договору №ВК/А/250/32 в яких міститься оплата за роботи, які не передбачені договором оренди, оскільки пунктом 5.2.9 ст. 5 договору оренди, передбачено, що орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю повну вартість пошкодженого, некомплектного або знищеного обладнання, а також вартість ремонту, протягом трьох робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку на оплату.
Доводи скаржника про те, що позивачем було змінено предмет позову, проте судом не було прийнято жодного процесуального документа з цього приводу, колегія суддів відхиляє, оскільки нормами господарського процесуального кодексу України не передбачено прийняття судом окремих процесуальних документів з приводу зміни позивачем предмету позову. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У вказаній ухвалі судом зазначені заяви про зміну предмету позову. Крім того, про заяви вказано судом і у рішенні від 15.10.2019.
У зв`язку із невиконанням умов договору, позивач просив стягнути з відповідача 31827,24 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача: у сумі 23860,29 грн (за січень 2019 року) за період з 23.12.2018 по 01.07.2019 у розмірі 4453,09 грн; у сумі 65000,00 грн (лютий 2019 року) за період з 23.01.2019 по 01.07.2019 у розмірі 10138,22 грн; у сумі 60806,45 грн (березень 2019 року) за період з 23.02.2019 по 01.07.2019 у розмірі 7624,97 грн; у сумі 50700,00 грн (квітень 2019 року) за період з 23.03.2019 по 01.07.2019 у розмірі 4957,49 грн; у сумі 45500,00 грн (травень 2019 року) за період з 23.04.2019 по 01.07.2019 у розмірі 3057,85 грн; у сумі 41600,00 грн (червень 2019 року) за період з 23.05.2019 по 01.07.2019 у розмірі 1595,62 грн.
Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 21548,10 грн 24% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 23860,29 грн (за січень 2019 року) за період з 23.12.2018 по 01.07.2019 у розмірі 2996,59 грн; у сумі 65000,00 грн (лютий 2019 року) за період з 23.01.2019 по 01.07.2019 у розмірі 6838,36 грн; у сумі 60806,45 грн (березень 2019 року) за період з 23.02.2019 по 01.07.2019 у розмірі 5157,72 грн; у сумі 50700,00 грн (квітень 2019 року) за період з 23.03.2019 по 01.07.2019 у розмірі 3367,04 грн; у сумі 45500,00 грн (травень 2019 року) за період з 23.04.2019 по 01.07.2019 у розмірі 2094,25 грн; у сумі 41600,00 грн (червень 2019 року) за період з 23.05.2019 по 01.07.2019 у розмірі 1094,14 грн.
Здійснивши перевірку розрахунків пені та 24% річних, колегія суддів, вважає їх арифметично вірними та обґрунтованими, а тому місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 31827,24 грн та 24% річних у сумі 21548,10 грн.

9. Висновки апеляційного суду 
На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 15.10.2019 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт».
4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі №911/1760/19.
5. Матеріали справи №911/1760/19 повернути до Господарського суду Київської області.
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
                                                                         Повний текст складено 02.03.2020 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                С.Я. Дикунська

                                                                                Є.Ю. Шаптала