ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/2554/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Зуєва В. А., Чумака Ю.   Я.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєл-Транс" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 (головуючий суддя Лавриненко Л.В., судді Аленін О. Ю., Поліщук Л. В.) у справі Господарського суду Одеської області за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєл-Транс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 119 389,79 грн,

1.          Короткий зміст позовних вимог
1.1.          18.10.2017 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - Позивач, Компанія) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєл-Транс" (далі - Відповідач, Товариство) з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу 119   389,79 грн.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач як страховик здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику, у зв`язку з чим набув право звернення до Відповідача в порядку регресу як до особи, відповідальної за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. 

2.          Короткий зміст рішень судів 
2.1.          Справа розглядалась судами неодноразово.
2.2.          Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 касаційну скаргу Компанії задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 скасовано; справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
2.3.          Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що, пославшись як на підставу відмови у позові на надання до позовної заяви лише частини договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-00196\00040 від 16.12.2015, укладеного ТОВ "Транс-Сервіс-1" і Позивачем, суди не звернули уваги на те, що надана частина договору містила його істотні умови, зокрема,  умови страхування, в яких була вказана страхова сума; франшиза тощо. При цьому, розмір страхового відшкодування, яке було виплачено Позивачем страхувальнику за договором № 28-1301-00196\00040 від 16.12.2015 підтверджувалось і іншими доказами, наявними в матеріалах справи, без належного дослідження яких, а також врахування вимог Законів України "Про страхування", "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" неможливо встановити, чи було Позивачем виплачено страхувальнику кошти з порушенням умов договору страхування, вимог чинного законодавства чи за відсутності таких. Водночас, суд не був позбавлений права витребувати у сторони відсутню частину договору. Також суд касаційної інстанції вказав, що суди повинні були надати належну оцінку висновку судового експерта Галамая Б.І. № 31 від 31.01.2017 з урахуванням вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), чого належним чином не було здійснено. Суди порушили вимоги статті 86 ГПК України, належним чином не встановивши, чи підлягає стягненню з Відповідача, який є власником джерела підвищеної небезпеки, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, різниця між виплаченою Позивачем сумою страхового відшкодування та сумою, яка була відшкодована Позивачу страховою компанією "Княжа Вієна Іншуранс Груп" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9024559. 

3.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.1.          02.05.2019 Господарський суд Одеської області (суддя Рога Н. В.) у задоволенні позову відмовив.
3.2.          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 31 від 24.01.2017 (далі - Висновок) вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 654 961, 81 грн, тоді як його ринкова вартість складає 465 405,28 грн, при цьому питання економічної обґрунтованості ремонту (розміру вартості такого ремонту) Позивачем не обґрунтовується, незважаючи на встановлення вартості відновлювального ремонту майже на 40 % вище за ринкову вартість такого ж транспортного засобу. В матеріалах справи відсутні документи, які подавалися до вказаного висновку, у тому числі акт огляду з підписами зацікавлених осіб, що унеможливлює здійснення аналізу пошкоджень авто, які були виявлені під час огляду транспортного засобу з даними, які зазначені в ремонтній калькуляції. Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення Відповідача про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, як вимагає пункт 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика). Ступінь зносу транспортного засобу на день страхового випадку у зазначеному Позивачем 70 % не підтверджується документально. Також у позові не міститься відомостей щодо коригування страхових виплат на франшизу, на суму якої завжди зменшується сума страхового відшкодування. 

4.          Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
4.1.          02.09.2019 Південно-західний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 скасував; позов задовольнив частково; стягнув з Товариства не користь Компанії 115   938,79 грн.
4.2.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Відповідач у цій справі відповідальний за відшкодування шкоди у розмірі, не покритому лімітом відповідальності за страховим полісом цивільно-правової відповідальності в силу приписів статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Сума страхового відшкодування складає 218 389,79 грн, розрахунок здійсненний Позивачем з урахуванням експлуатаційного зносу транспортного засобу у розмірі 70 %  і зменшена на 99 000,00 грн, що відшкодовані страховиком Відповідача за страховим полісом цивільно-правової відповідальності. Отже, виходячи з положень частини сімнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування", Позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з Відповідача страхової виплати.

5.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.1.          Відповідач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 02.05.2019.

6.          Доводи Скаржника, викладені в касаційній скарзі 
6.1.          Висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у цій справі.
6.2.          При проведенні експертом дослідження порушено пункт 5.2 Методики, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу був здійснений за відсутності зацікавлених осіб, що також свідчить про те, що Висновок одержаний з порушенням вимог чинного законодавства, тому прийняття його як доказу є порушенням частини другої статті 77 ГПК України.
6.3.          Звертаючись до суду з позовом, Позивач зазначив дві правові підстави, а саме: статтю 993 ЦК України та статтю 27 Закону України "Про страхування" (суброгація), а також статтю 1191 ЦК України (регрес), що суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. 

7.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7.1.          У встановлений судом строк відзиви на касаційну скаргу від учасників справи не надійшли. 

8.          Встановлені судами обставини
8.1.          16.12.2015 між Компанією (страховик) та ТОВ "Транс-Сервіс-1" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-00196/00040, за умовами якого об`єктом страхування є транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
8.2.          15.01.2017 о 12 год. 10 хв. у Корабельному районі м. Миколаєва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF 95 НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія Товариства ОСОБА_1 та транспортного засобу MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ТОВ "Транс-Сервіс-1" ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини, про що Управлінням національної поліції у м. Миколаєві складено довідку про ДТП № НОМЕР_5 .
8.3.          Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.02.2017 у справі № 488/375/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнуто 340 грн штрафу.
8.4.          24.01.2017 ТОВ "Транс-Сервіс-1" (страхувальник) звернулось до Позивача із заявою про здійснення виплати страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 .
8.5.          З метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості автомобіля MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 (станом на момент його пошкодження в ДТП) Позивач звернувся до ТОВ "Експертиза" із заявою про проведення експертного автотоварозначого дослідження цього транспортного засобу.
8.6.          Відповідно до Висновку, складеного судовим експертом Галамаєм Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 , на момент огляду 26.01.2017 після пошкодження в ДТП 15.01.2017, становить 654 961, 81 грн; ринкова вартість вказаного автомобіля станом на момент ДТП 15.01.2017 становить 465   405,   28 грн.
8.7.          На підставі Висновку 15.02.2017 Позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, а також складено страховий акт № 3СКА-6180, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 218 389, 79   грн.
8.8.          Компанія перерахувала на рахунок ТОВ "Транс-Сервіс-1" 218 389, 79 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 2900 від 15.02.2017, №   2915 від 16.02.2017.
8.9.          Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF 95ХF430, д.н.з. НОМЕР_4 , - Товариства застрахована Страховою компанією "Княжна Вієна Іншуранс Груп" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ за № 9024559, відповідно до якого Позивачу сплачено 99   000,00 грн.
8.10.          В пункті 11.8 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм № 28-1301-00196\00040 встановлено франшизу у розмірі 4   000,00   грн.  

9.          Позиція Верховного Суду 
9.1.          Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
9.2.          Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
9.3.          За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
9.4.          Згідно з частинами першою, другою  статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
9.5.          Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
9.6.          Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.
9.7.          Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.
При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.
Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.
Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.
При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.
При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.
У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. 
Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі №   910/2603/17.
9.8.          У цій справі, звертаючись з позовом, Компанія вказала, що як страховик виплатила суму страхового відшкодування на користь страхувальника -особи, потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді, винною особою у якій визнано Третю особу - водія транспортного засобу, який належить Відповідачу, у зв`язку з чим Позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до Відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду.
9.9.          Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між Позивачем і Відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до Позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
9.10.          Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", які визначають спеціальний порядок переходу  прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.
9.11.          При цьому, посилання Скаржника (пункт 6.3) на зазначення Позивачем двох правових підстав позову, а саме: статтю 993 ЦК України та статтю 27 Закону України "Про страхування" (суброгація), а також статтю 1191 ЦК України (регрес), що, на його думку, суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, не знайшли свого підтвердження.
9.12.          Відповідно до статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.
9.13.          Як встановлено судами, умовами укладеного між Позивачем та ТОВ "Транс-Сервіс-1" договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті передбачено, що страховик протягом п`яти робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснює огляд пошкоджень транспортного засобу та/або вживає заходи для проведення незалежної експертизи.
9.14.          Висновок експерта, наданий Позивачем на підтвердження розміру відшкодування, як встановив апеляційний суд, виконаний уповноваженою особою та містить посилання на додаток № 1, в якому зазначено інформацію про виявлені в ході огляду пошкодження транспортного засобу.
9.15.          Відповідно до пункту 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. 
          У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. 
          Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).  
9.16.          Разом з тим, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, положення Методики не визначають критерій необхідності та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.
9.17.          Також, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що попри складання Висновку особою, яка має статус судового експерта, цей Висновок складений відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не є висновком судової експертизи, однак є доказом у справі, та підлягає дослідженню та оцінці.
9.18.          З огляду на викладене посилання Скаржника (пункт 6.2) на те, що при проведенні експертом дослідження було порушено пункт 5.2 Методики, тому вказаний висновок не може бути прийнятий як доказ відповідно до статті 77 ГПК України, необґрунтовані.
9.19.          Водночас, варто зазначити, що відповідно до частин першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
9.20.          Згідно з розрахунком, що міститься в матеріалах справи, сума страхового відшкодування складає 218 389,79 грн; розрахунок здійснений з урахуванням експлуатаційного зносу транспортного засобу у розмірі 70 %.
9.21.          Сума позову зменшена Позивачем на 99 000 грн, які відшкодовані страховиком Товариства за страховим полісом цивільно-правової відповідальності.
9.22.          Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
9.23.          Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц).
9.24.          Водночас, відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
9.25.          Таким чином, Відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати Позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає також зменшенню на суму франшизи, з огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування підстав для часткового задоволення позову на суму 115   938,79 грн.
9.26.          Враховуючи викладене, доводи Скаржника (пункт 6.1) про те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у цій справі, необґрунтовані та не знайшли свого підтвердження.
9.27.          З огляду на наведене відсутні підстави для зміни чи скасування постанови суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга має бути залишена без задоволення.

10.          Судові витрати
10.1.          З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєл-Транс" залишити без задоволення.
2.          Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 у справі № 916/2554/17 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                К.  М. Пільков
Судді                                                                                                    В. А. Зуєв
                                                                                                    Ю.  Я. Чумак