ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 лютого 2020 року           справа №200/8084/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 р. у справі № 200/8084/19-а (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № 0050344308 від 22.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (далі – позивач, КП Компанія «Вода Донбасу») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області) в якому просило: скасувати податкове повідомлення - рішення № 0050344308 від 22.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем  рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення в розмірі 2040 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення № 0050344308 від 22.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за неподання податкових декларацій з рентної плати за користування надрами  для видобування  корисних копалин  загальнодержавного значення в розмірі 2040 грн; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”  судовий збір у розмірі 1921 гривень.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем до податкового органу не були подані податкові декларації з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за 1, 11,  111, 1Vквартали 2016 року, 1, 11,  111, 1Vквартали  2017 року, 1, 11,  111, 1 V квартали  2018 року, у зв`язку з чим, відповідачем і винесено спірне податкове повідомлення-рішення, якими до позивача застосовано штрафні санкції.  Апелянт зазначає, що сертифікатом № 1735,1736  про настання обставин непереборної сили, виданими Торгово - Промисловою палатою України КП “Вода Донбасу”, засвідчено настання обставин непереборної сили, який розповсюджується на реалізацію п.  100.4  та п.  100.5  статті  100 ПК України, що передбачає процедуру    розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань. Перелік обставин, що є підставами для відстрочення грошових зобов`язань, та підтверджуючих ці обставини документів наведено у постанові КМУ від 27 грудня 2010 року № 135 “Про затвердження переліку обставин, що свідчить про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин”. Відповідно до пп.  20.1.29  п.  20.1  ст.  20 ПК України  право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством, належить до компетенції контролюючих органів. Розстрочення (відстрочення) податкового боргу, у тому числі який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин) надається платнику податків у порядку, визначеному  наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.20131 № 1853/24385 на підставі його письмової заяви та доказів, що підтверджують настання обставин непереборної сили. Станом на дату перевірки позивача до ГУ ДФС у Донецькій області не надходило заяви щодо розстрочення (відстрочення) податкового боргу, утому числі який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин). Сертифікати лише засвідчують факт, який повинен братись до уваги контролюючим органом для продовження строків подання декларацій, заяв про перегляд рішень, за письмовим запитом платника податків. Рішення керівника Костянтинівсько-Дружківського  управління  ГУ ДФС  щодо продовження граничних строків для подання податкової декларації з рентної плати за користування надрами платнику податків КП “Компанія “Вода Донбасу” відсутнє. Крім того, Закон 1669 не є законом з питань оподаткування або внесення змін до Кодексу, таким чином його положення  суперечать нормам  п.2.1 ст.2, п.7.3 ст.7 ПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
20 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку щодо неподання податкової  декларації з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”.
За результатами перевірки складено акт від 20.02.2019 № 37/05-99-43-08/191678 (а.с. 61-62). Висновками перевірки встановлено неподання позивачем податкових декларацій збору з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали 2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року.
22 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області на підставі висновків акту перевірки, прийнято податкове повідомлення - рішення № 0050344308, яким до КП“Компанія “Вода Донбасу” застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі  2040  грн. (а.с. 8).
Згідно розрахунку штрафної санкції, податковим органом визначено суму штрафу позивачу за несвоєчасне подання податкових декларацій збору з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року, а саме:
-  податкова декларація за 1- 1V квартал 2016 року, граничний строк подання 10.05.2016, 09.08.2016,09.11.2016,09.02.2017 відповідно, розмір штрафних санкцій 170 грн. за кожне несвоєчасне подання;
-  податкова декларація за 1- 1V квартал 2017 року, граничний строк подання 10.05.2017, 09.08.2017 ,09.11.2017,09.02.2018 відповідно, розмір штрафних санкцій 170 грн. за кожне несвоєчасне подання;
- податкова декларація за 1- 1V квартал 2018 року, граничний строк подання 10.05.2018, 09.08.2018 ,09.11.2018,09.02.2019 відповідно, розмір штрафних санкцій 170 грн. за кожне несвоєчасне подання.
Позивач не погодившись з податковим повідомленням - рішення звернувся до ДФС  України із скаргою від 15.04.2019 № 01/406 про скасування податкового повідомлення - рішення. ДФС України за результатами розгляду скарги позивача прийнято рішення від 13.06.2019 № 27307/6/99-99-11-06-01-25 “Про залишення скарги без розгляду”, яким скаргу залишена без розгляду в зв`язку з порушенням  10-денного терміну оскарження та роз`яснено позивачу про необхідність звернення зі скаргою до суду (а.с. 9).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав податковому органу належні докази настання форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків подання податкової звітності з рентної плати за спеціальне використання води в установлені  Податковим кодексом України  строки. Також, суд дійшов до висновку, що відповідно до розрахунку по спірному податковому повідомленню - рішенню, визначено суму штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, а саме, з моменту граничного строку сплати таких зобов`язань та до моменту винесення податкового рішення минуло більше як 1095 днів., тобто, до позивача застосовано відповідальність з порушенням строку.
Приписами підпункту 16.1.3. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків, зокрема, зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до п.  47.1  ст.  47 ПК України, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть:  юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить (пп.47.1.1.); фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом (пп.47.1.2.); податкові агенти (пп.47.1.3.).
За приписами п.  49.1  ст.  49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з вимогами п. 49.2 цієї статті, у редакції до внесеня змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно з вимогами п. 49.2 ст.  49 ПК України,  у редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016,  платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Відповідно до п.  252.23, 252.26  ст.  252 ПК України, податкові декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подаються її платником починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав або переоформив спеціальний дозвіл.
Подання декларації, строки сплати, відповідальність платників та контроль за справлянням рентної плати визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу.
Відповідно до п.  257.1. ст.  257 ПК України,  базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.
Згідно п.  257.2. ст.  257 ПК України, платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.
Відповідно до пп.257.3.1 п. 257.3. ст. 257 ПК України, платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки:  з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.
Відповідно до п.  258.1.1  ст.  258 ПК України, на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.
За положенням п.120.1 ст. 120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Отже, вказана стаття визначає відповідальність за неподання платником податків податкових декларацій.
Матеріали справи свідчать, що позивачем не подавались до податкового органу податкові декларації з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року. Зазначене не заперечується позивачем. 
Отже, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, факт порушення вимог законодавства в частині неподання декларації позивачем не заперечується.
В якості підстави для скасування податкового повідомлення-рішення позивач та суд першої інстацнії посилається на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VII, та наявність у позивача Сертифікатів та Висновку Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили.
Суд з цього приводу зазначає наступне.
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, набрав чинності з 15 жовтня 2014 року.
Вказаний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Статтею 1 Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» (далі - Указ № 405) та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України».
Згідно до ст. 1 Закону, період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. 
На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, місто Маріуполь Донецької області.
Відповідно до положень статті 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Відповідно до частин 1-3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону № 1669-VІІ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.
Статтею 11 цього Закону Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.
Статтею 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 02.09.2014р.) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014р. №44(5), який набрав чинності з 18.12.2014р. та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014р., а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)
Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин. Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №805/385/17-а, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. 
В зазначеній  постанові Верховний Суд зробив висновок про необхідність аналізування норм Податкового кодексу України та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII та межі регулювання нормами вказаного Закону податкових правовідносин і чи є такі норми спеціальними по відношенню до норм Податкового кодексу України.
Матеріали справи містять сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, а саме:
- № 1735 від 25 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п.  100.4,  100.5  статті  100 Податкового кодексу України  КП “Компанія “Вода Донбасу” засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (а.с. 13-14);
- №1736 від 25 листопада 2014 року, яким    відповідно до п. 102.6-102.7 ст.  102 ПК України  КП “Компанія “Вода Донбасу” засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подання податкових декларацій (а.с. 15-16);
Також, матеріали справи містять висновок  Торгово-промислової палати України від 03.07.2014 р. № 2005/12.12-03, відповідно до якого невиконання зобов`язань КП “Компанія “Вода Донбасу” відбулось в період дії антитерористичної операції, обставини є форс-мажорними, тобто не передбачуваними, такими, що перешкоджають своєчасному виконанню договорних зобов`язань.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем Сертифікати та Висновок не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно неподання або несвоєчасного подання податкових декларацій збору з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року, оскільки такий виданий, від 2 до 4 роки до спірних правовідносин, і фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 14.04.2014р. до моменту його видачі - 25 листопада 2014 року.
Крім того, Сертифікат № 1735 від 25 листопада 2014 року стосується пунктів 100.4 і 100.5 статті 100   Податкового кодексу України, стосується розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, про засвідчення неможливості своєчасного вчинення дій щодо подання податкових накладних, у ньому не йдеться.
Сертифікат№1736 від 25 листопада 2014 року стосується пунктів 102.6-102.7 ст.  102 ПК України. Проте, вказані норми ПК України  передбачають порядок прийняття керівником (його заступником) органу доходів і зборів рішення про продовження строків подання платниками податків податкової звітності. Матеріали справи свідчать, що у відповідності до порядку  позивач з заявою до контролюючого органу не звертався. Отже, позивачем порядок не було дотримано. 
Зазначення у вказаних Сертифікатах, що на момент їх видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такі Сертифікати засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року, Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.
Позивач не надав доказів звернення до ТПП України щодо засвідчення обставин непереборної сили стосовно неможливості подання податкові декларації збору  з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року.
В матеріалах справи також відсутні докази неможливості виконати свій обов`язок щодо своєчасності реєстрації податкових декларації на день спливу граничного строку їх подання, зокрема наявність у вказаний період активних бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема в місці знаходження позивача, тимчасове призупинення прийому поштових відправлень у відділеннях поштового зв`язку, надзвичайний режим роботи банківської системи у зазначений період в зоні АТО, неналежна робота Інтернет-зв`язку тощо.
Враховуючи викладене та відсутності у сертифікатах, виданих позивачу ТПП України, посилання на вплив форс-мажорних обставин на своєчасність подання податкових декларацій збору  з рентної плати (розрахунок з рентної плати  за користування надрами для видобування корисних копалин) за І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2016 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2017 року, І, ІІ,  ІІІ, ІV квартали  2018 року, суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач є звільненим з 14 квітня 2014 року від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного полдання податкових декларацій, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним.
Суд вважає помилковим посилання суду першої інстацнії на те,що з моменту граничного строку сплати таких зобов`язань та до моменту винесення податкового рішення минуло більше як 1095 днів., отже, відповідачем протиправно нараховано штрафні санкції по спірному податковому повідомленню - рішенню, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції та у постанові Верховного суду від 10 травня 2018 року по справі № К/9901/34710/18    № 820/3544/17,  норма пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, отже, у даному випадку із останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Як вбачається з розрахунку до спірного податкового-повідомлення рішення,  1095-денний термін між горничним строком подання декларацій та до моменту винесення податкового-повідомлення рішення не минув.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем на позивача як платника податку правомірно накладено штраф за неподання податкових декларації, в порядку та розмірі, що відповідали вимогам законодавства, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 р. у справі № 200/8084/19-а - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 р. у справі № 200/8084/19-а  - скасувати.
В задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № 0050344308 від 22.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення в розмірі 2040 грн - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 04 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                         Е.Г.Казначеєв

Судді:                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                      І.В. Геращенко