Ухвала
Іменем України
 
07 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/6395/19
провадження № 61-2141ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України 
на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 
2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури 
у розмірі 500 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014030000000049 слідчим спеціалізованого відділу слідчого управління управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області внесені відомості щодо громадян, які організували діяльність азартних гральних закладів на території Волинської області, на підставі чого розпочато досудове розслідування відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня           2016 року, що набрав законної сили, його було виправдано на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України за недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 203-2 КК України. Позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, у рахунок відшкодування якої він просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 500 000 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди               139 593, 40 грн.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України, яку подано 23 січня 2020 року, в якій заявник просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 26 грудня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування 
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що позивач не довів конкретний характер та обсяг страждань та не підтвердив факт заподіяння моральної шкоди належними та допустимими доказами. 
На думку заявника, розмір відшкодування моральної шкоди обрахований неправильно. Рішення судів, які оскаржуються, заявник вважає немотивованими.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право 
на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У відповідності до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
У відповідності до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування  моральної  шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць  перебування під слідством чи судом. 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 був підданий кримінальному переслідуванню і незаконно протягом 33 місяців та 14днів перебував 
під слідством та судом у кримінальному провадженні, а тому наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди в порядку і розмірі, які визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Суди правильно застосували вказані норми матеріального права, встановили розмір мінімальної заробітної плати на  час розгляду справи 
в суді першої інстанції (4 173 грн), час перебування позивача 
під слідством й судом та визначили розмір відшкодування моральної шкоди, врахувавши характер та обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1
Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі 
№ 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі 
з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного впровадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
За результатами оцінки доводів касаційної скарги Державної казначейської служби України та змісту судових рішень колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року є необґрунтованою. Правильність застосування судами вказаних вище норм права підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові  від 31 жовтня 2018 року у справі                             № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).
Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович