УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 684/88/19
Провадження № 22-ц/4820/425/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд в складі
                   колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М., 
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю: законного представника позивача та відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 684/88/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2019 року в складі судді Галиш І.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - опікун ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник – опікун ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме : будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог законний представник вказувала, що ОСОБА_2 , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.1994 року, виданого державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори, належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку зареєстрована донька ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_1 . Однак вона більше року не проживає в будинку, оскільки ще у 2005 році переїхала в с. Миколаївка Старосинявського району, де проживає і на теперішній час. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла по АДРЕСА_1 участі не бере, особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача в будинку та її не проживання впливає на розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Також виникають проблеми із оформленням субсидій, чим порушуються права позивача. Тому просила задоволити її позов.
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області     від 04  грудня  2019  року вказаний позов задоволено.   Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житлом – будинком АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що суд при вирішенні спору, як на підтвердження факту її відсутності взяв за основу акт комісії від 01.02.2019 року та показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проте, апелянт зазначає, що за своїм змістом, акт підтверджує лише відсутність її, ОСОБА_1 , в місті її проживання, станом на момент складання цього акту і не підтверджує відсутність її протягом 1 року у вказаному помешканні. Крім того, показання вказаних свідків слід оцінювати критично, так як ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 , а також, згідно довідки про склад сім`ї і сам не проживає за вказаною адресою. Свідок ОСОБА_5 є сусідкою, однак проживає досить далеко, тому теж не може достовірно підтвердити факт її, відповідача, не проживання у будинку. Також, вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідків з її сторони, які підтвердили, що періодично разом з чоловіком провідують матір і перебувають у будинку саме стільки часу, скільки для цього необхідно. Крім того, зазначає, що між нею та ОСОБА_3 , її сестрою, виник конфлікт, саме через це не має змоги поселитись і проживати у будинку. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що вона, ОСОБА_1 , є спадкоємицею, після батька ОСОБА_6 , оскільки на момент його смерті проживала у будинку, тому фактично прийняла спадщину. Отже, є співвласником вказаного будинку, тому вказаний позов пред`явлено безпідставно.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 є власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .
З 2005 року в даному будинку зареєстровано місце проживання дочки позивачки – ОСОБА_1 .
Рішенням Ярмолинецького районного суду від 3 березня 2014 року ОСОБА_2 визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та її опікуном призначено ОСОБА_3 .
З 23 вересня 2016 року в даному будинку зареєстровано місце проживання дочки позивачки – ОСОБА_3 
29 жовтня 2005 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та вибула на постійне проживання за місцем проживання свого чоловіка в с. Миколаївка Старосинявського району, де постійно проживає на даний час зі своїм чоловіком та чотирма дітьми.
Таким чином з листопада 2005 року по день подання позову – 4 лютого 2019 року, тобто більше року, ОСОБА_1 без поважних причин в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає в зв`язку з вибуттям на проживання в інший населений пункт.
Згідно із частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. 
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.
Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Факт не проживання ОСОБА_1 без поважних причин в житловому будинку АДРЕСА_1 , більше року підтверджуються довідкою про склад сім`ї, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Старосинявської селищної ради, актом встановлення відсутності особи за місцем проживання, поясненнями свідків, не заперечує вказані обставини щодо постійного проживання в с. Миколаївка Старосинявського району і сама відповідач, про що вказала також і в апеляційній скарзі.
З врахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 як член сім`ї позивача не проживає у житловому будинку без поважних причин понад один рік, внаслідок чого втратила право користування цим житлом. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт відсутності відповідача в житлі власника будинку понад один рік слід відхилити.
Вказані доводи апелянта спростовуються письмовими доказами, поясненнями свідків, поясненнями самої відповідачки, які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи.
При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача як на доказ постійного проживання в будинку на ту обставину, що вона періодично провідую матір, допомагає їй по господарству, оскільки вказані твердження апелянта жодним чином не підтверджують її постійного проживання в будинку позивача, а лише свідчать про тимчасові провідування хворої матері за її місцем проживання.
Не є підставою для скасування рішення й доводи апелянта, що вона є власником частини в житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки на час смерті батька – ОСОБА_6 була неповнолітньої, проживала разом з батьком і прийняла спадщину після його смерті.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 23 травня 1994 року прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 і є власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 . Її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Вказані свідоцтва про спадщину за законом від 23 травня 1994 року після смерті ОСОБА_6 є чинним, іншими спадкоємцями не оспорено, не визнано недійсним, не скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що відповідачем на даний час не доведено наявність у неї майнових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375,  382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 2 березня 2020 року.

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Л.М. Грох