ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/4755/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),
судді:  Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.
секретар судового засідання: Охота В.В.

          Представники сторін:
від позивача: Грона Д.С., посвідчення №ЗП001299  від 30.05.2017 р.,  адвокат;
від відповідача: Корсун С.О., довіреність №100  від 23.12.2019 р.,  адвокат;
від позивача: Дудар О.А., протокол загальних зборів № 2/2016  від 15.07.2016 р.,  директор.

Розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської  області від 03.12.2019р., повне рішення складено 09.12.19., суддя Золотарьова Я.С., у справі № 904/4755/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП", м. Запоріжжя 
до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м.Дніпро 
про стягнення заборгованості у розмірі 745 380, 00 грн,   

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" і просить суд стягнути суму боргу у розмірі 745 380,00 грн та судовий збір. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 у справі №904/4755/19 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП"  основний борг у розмірі 745 380,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн та судовий збір у розмірі 11 180,70 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реєстрації податкової накладної не підтверджує та  не спростовує факту поставки. При цьому, факт поставки товару на суму 745   380, 00 грн. за договором підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.
Також зазначено, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, а  також доказів звернення до  позивача з вимогою передати будь-які супровідні документи.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням від 03.12.2019, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення. Прийняти нове рішення, яким  відмовити  в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 у справі № 904/4755/19, прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: ст. ст. 526, 528, 530, 629 ЦК України та норм процесуального права, а саме ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення», висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи та згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування даного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Позивача в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що так як Позивачем не  були виконані вимоги визначені п.п.2.3.,2.5 Договору Відповідачем керуючись п.4.3. Договору було направлено на адресу Позивача повідомлення про  тимчасове призупинення оплати до вирішення питання по  реєстрації податкових накладних. 
Отримання вищезазначених листів Відповідача, а також підтвердження інформації щодо наявності ознак віднесення операцій з Позивачем до ризикових, та як наслідок відсутність реєстрації/призупинення реєстрації вищезазначених податкових накладних підтверджується листами Позивача за вих. № 94 від 26.07.2019, № 101 від 13.08.2019, № 120 від 04.09.2019.
Однак, судом дані докази було відхиллено без наведення правового обґрунтування в порушення п. 4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення».
Зазначає, що Відповідач не сформовав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на всю суму податкових зобов`язань з ПДВ, що виникли у Постачальника, згідно факту поставки Товару згідно видаткової накладної № 63 від 12.06.2019 на поставку товару на загальну вартість 170 892,00 грн., в т.ч. ПДВ 28 482,00 грн., а також зупинення реєстрації податкових накладних Позивача № 11 від 12.07.2019 на загальну суму з ПДВ 163 741,20 грн., № 12 від 12.07.2019 на загальну суму з ПДВ 139 743,60 грн., № 16 від 26.07.2019 на загальну суму з ПДВ 199 858,80 грн., строк оплати поставленого Товару не настав, у зв`язку з чим, з боку Відповідача відсутнє порушення умов Договору.
Також зауважує на тому, що з поданих Позивачем документів про надання правничої допомоги адвокатом Гроною Д.С. не вбачається підстав для стягнення коштів на послуги адвоката, оскільки поданий Акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги складено до дати надання послуг, зокрема позов підписано адвокатом 10.10.2019, а в акті зазначено, що станом на 27.09.2019 ці роботи вже виконано, в рахунку-фактурі № 13 від 27.09.2019 зазначено надання юридичної допомоги за Договором від 22.03.2019, що також зазначено в платіжному дорученні від 30.09.2019 № 96.
Таким чином, Позивачем не доведено, що сплачені ним 6000,00 грн пов`язуються з господарською справою №904/4755/19 та виключно з нею.
Проте, дані обставини залишені поза увагою суду першої інстанції та в порушення ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, не були оцінені судом першої інстанції при винесенні рішення.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
05.02.2020р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" до канцелярії суду надійшов відзив, в якому просить апеляційну скаргу    залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Заперечує проти доводів апелянта, що строк оплати не настав у зв`язку з невчиненням позивачем дій з реєстрації податкових накладних за цими операціями.
Наголошуємо на тому, і це підтверджується наданими доказами, що податкові накладні за цими операціями були відправлені позивачем до Єдиного реєстру податковій накладних.
Проте реєстрація податкових накладних № 18 від 12.06.2019 на суму 170 892,00 грн, № 11 від 12.07.2019 на   суму   163 741,20 грн,   № 12   від  12.07.2019  на  суму  139 743,60 грн, № 16 від 26.08.2019 на суму 199 858,80 грн дійсно була зупинена з незалежних від позивача причин.
Зауважує на тому, що у липні 2019 року ТОВ «НВВЦ «ГАНДІКАП» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Запорізькій області в частині включення Товариства до переліку ризикових платників податків; зобов`язати ГУ ДФС у Запорізькій області виключити Товариство з обмеженою відповідальність «Науково-виробничо впроваджувальний центр «ГАНДІКАП» з переліку ризикових платників податків.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено. Проте Товариство з обмеженою відповідальність «Науково-виробничо впроваджувальний центр «ГАНДІКАП» подало апеляційну скаргу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020 по справі № 280/3439/19 апеляційну скаргу було задоволено частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2019 в адміністративній справі № 280/3439/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення' Головного управління ДФС у Запорізькій області в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо впроваджувальний  центр «ГАНДІКАП» до переліку ризикових платників податків. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничо впроваджувальний центр «ГАНДІКАП» з переліку ризикових платників податків.
При цьому в мотивувальній частині постанови вказано таке: «Висновок суду Першої інстанції, що прийняття рішення про внесення товариства до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, не порушує прав останнього суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки таке внесення є підставою для автоматичного зупинений реєстрації кожної наступної податкової накладної, і як наслідок, створює перешкоди у здійсненні платником податків його господарської діяльності».
Отже рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що підставою зупинення реєстрації податкових накладних є протиправні дії з боку податкового органу, а не вина ТОВ «НВВЦ «ГАЙДІКАП». Після отримання цього рішення, відповідач має сподівання, що податковий орган розблокує зупинені податкові накладні в тому числі і по взаємовідносинам з відповідачем.
З приводу  стягнення судових витрат звертає увагу суду на те, що відповідач ані у своєму відзиві на позовну заяву, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не заперечував проти розміру, судових витрат позивача. Отже вважає, що враховуючи ч. 4 ст. 165 ГПК України  відповідач позбавлений права заперечувати такі витрати у своїй апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Чус О.В., суддів Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020р. призначено розгляд апеляційної скарги у судове засідання       на 18.02.2020.
18.02.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап" (далі - позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Євраз Дніпровський металургійний завод" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", далі - відповідач, покупець) було укладено договір № 622/2018 (далі - договір).
Пунктом 1.1  договору,  постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.
Згідно пункту 1.2 договору, номенклатурний перелік, асортимент, кількість ,ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору. 
Базисні умови, строки поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в специфікаціях  (додатках) до цього договору (пункт 2.2 договору).
15.04.2019 сторонами було підписано специфікацію на поставку товару (додаток № 8), якою вони погодили поставку лому магнезіальних виробів марки ЛМ  у кількості 130 тн та шамотнього порошку ТТ-2019-019-01 у кількості 15 тн на загальну суму 826860 грн з ПДВ (арк. с. 22).
Пунктом 3 Специфікації від 15.04.2019 (додатку № 8) встановлено, що оплата товару, що поставляється за цим договором, здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу протягом 10 банківських днів від дати поставки товару.
При перевезенні автомобільним транспортом право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту поставки (пункт 5 Специфікації від 15.04.2019 (додатку № 8)).
Оплата вартості партії Товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі, на умовах оплати узгоджених Сторонами у відповідній Специфікації (Додатках) до цього Договору. У цьому випадку, умови оплати поширюються тільки на партії Товару, передбачені такими Специфікаціями (Додатками) (п. 4.1. Договору).
Підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії Товару є виставлений Постачальником рахунок (п. 4.2. Договору).
У випадку, коли документи, зазначені в п. 2.3 цього Договору, не надані Постачальником у встановлений в п. 2.3 Договору строк або оформлені Постачальником неналежним чином (з порушенням чинного законодавства та умов цього Договору), про що Покупець направляє Постачальнику відповідне повідомлення про порушення умов п. 2.3 Договору, Покупець має право затримати оплату Товару до надання Постачальником повного комплекту належним чином оформленої документації, при цьому строк оплати, вказаний у пункті 4.1 Договору збільшується на період надання документів, зазначених у п. 2.2 Договору, оформлених належним чином. Також в даному випадку, штрафні санкції до Покупця за порушення строків розрахунків за Договором не застосовуються, три проценти річних за користуванні чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються Покупцем.
Якщо податкова накладна не зареєстрована Постачальником в Єдиному реєстрі податкові накладних у встановлений в п. 2.5 Договору строк або реєстрація податкової накладної була зупинена контролюючим органом, то відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до пункту 4.1 Договору починається з дати реєстрації такої податкової накладної в. Єдиному реєстрі податкових накладних. Також в даному випадку, штрафні санкції до Покупця за порушення строків розрахунків за Договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються Покупцем. (п. 4.3. Договору).
На виконання умов договору та Специфікації від 15.04.2019 (додатку № 8), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 887 790,00 грн, що підтверджується такими видатковими накладними, підписаними обома сторонами:
- № 63 від 12.06.2019 на суму 170 892,00 грн (арк.с.23);
- № 89 від 12.07.2019 на суму 163 741,20 грн (арк.с.25);
- № 90 від 12.07.2019 на суму 139 743,60 грн (арк.с.29);
- № 98 від 26.07.2019 на суму 199 858,80 грн (арк.с.31);
- № 140 від 22.08.2019 на суму 213 554,40 грн (арк.с.33).
Оплата вартості партії товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати, узгоджених сторонами у відповідній специфікації (додатках) о цього договору (пункт 4.1 договору).
Як   зазначає  позивач, 21.08.2019  відповідач  здійснив   часткову   оплату   вартості поставленого за видатковою накладною № 63 від 12.06.2019 товару на суму 142 410,00грн.
Таким чином, несплаченим залишається поставлений товар на суму 745 380,00 грн.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори Згідно з ч. 1   ст. 173 ГК України   господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог   ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.
Як встановлено ч. 2   ст. 712 ЦК України   до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1   ст. 655 ЦК України   за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 887   790,00 грн., що підтверджується видатковими накладними постачальника № 63 від 12.06.2019 на суму 170 892,00 грн (арк.с.23), № 89 від 12.07.2019 на суму 163 741,20 грн (арк.с.25), № 90 від 12.07.2019 на суму 139 743,60 грн (арк.с.29), № 98 від 26.07.2019 на суму 199 858,80 грн (арк.с.31), № 140 від 22.08.2019 на суму 213 554,40 грн (арк.с.33), які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.
Відповідно до ч. 1         ст. 691 ЦК України       покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
За змістом         ст. 692 ЦК України       покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст.ст.193 ГК України,   525, 526 ЦК України    повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За змістом         ст. 692 ЦК України       покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно згідно ч. 1         ст. 530 ЦК України       підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вище згадувалось, положеннями п.п 4.2-4.3. Договору                  сторони погодили, що підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії Товару є виставлений Постачальником рахунок. У випадку, коли документи, зазначені в п. 2.3 цього Договору, не надані Постачальником у встановлений в п. 2.3 Договору строк або оформлені Постачальником неналежним чином (з порушенням чинного законодавства та умов цього Договору), про що Покупець направляє Постачальнику відповідне повідомлення про порушення умов п. 2.3 Договору, Покупець має право затримати оплату Товару до надання Постачальником повного комплекту належним чином оформленої документації, при цьому строк оплати, вказаний у пункті 4.1 Договору збільшується на період надання документів, зазначених у п. 2.2 Договору, оформлених належним чином. Також в даному випадку, штрафні санкції до Покупця за порушення строків розрахунків за Договором не застосовуються, три проценти річних за користуванні чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються Покупцем. Якщо податкова накладна не зареєстрована Постачальником в Єдиному реєстрі податкові накладних у встановлений в п. 2.5 Договору строк або реєстрація податкової накладної була зупинена контролюючим органом, то відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до пункту 4.1 Договору починається з дати реєстрації такої податкової накладної в. Єдиному реєстрі податкових накладних. Також в даному випадку, штрафні санкції до Покупця за порушення строків розрахунків за Договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються Покупцем. 
Як зазначено позивачем та не заперечно відповідачем, відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого за видатковою накладною № 63 від 12.06.2019 товару на суму 142 410,00 грн.
Учасники господарських відносин в силу приписів   ст. 216 ГК України       несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене                  ним                  правопорушення у                  сфері господарювання (п. 1   ст. 218 ГК України).
Порушенням зобов`язання на підставі         ст. 610 ЦК України       є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник                  вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Однак, як наголошував відповідач у відзиві на позовну заяві та наразі наголошує в апеляційній скарзі, умовами пункту 4.3. Договору сторони погодили, зокрема: «Якщо податкова накладна не зареєстрована постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений в пункті 2.5 договору строк або реєстрація податкової накладної була зупинена контролюючим органом, то відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до пункту 4.1 договору, починається з дати реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також в даному випадку, штрафні санкції до покупця за порушення строків розрахунків за договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються покупцем.».
За змістом пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого         постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог         Податкового кодексу України       (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Пунктом 8 вказаного Порядку визначено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування складаються та реєструються постачальником (продавцем) - платником податку, крім випадків, визначених пунктом 9 цього Порядку.
Проаналізувавши зміст вказаних норм та пункту 4.3. Договору, колегія суддів дійшла висновку, що сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили в останньому інший порядок (строк) оплати отриманого товару, а саме: в договорі передбачили відкладальну обставину для оплати поставленого товару. У разі відсутності реєстрації відповідної податкової накладної відлік строку оплати, узгоджений сторонами відповідно до п. 4.1. Договору починається з дати реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом встановлено, що дані документи прийнято, але реєстрація зупинена відповідно до п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України.
Проте, відповідності до статті 201.10 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. Факт наявності або відсутності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає лише на наявність або відсутність права покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту і не є підтвердженням або спростуванням здійснення поставки товару. У разі порушення встановлених строків для реєстрації податкової накладної до порушника застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Крім того,  згідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, а також доказів звернення до позивача з вимогою передати будь-які супровідні документи.
Також колегією суддів враховано, надану позивачем Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020 по справі № 280/3439/19, якою рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо впроваджувальний  центр «ГАНДІКАП» до переліку ризикових платників податків. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничо впроваджувальний центр «ГАНДІКАП» з переліку ризикових платників податків.
При цьому в мотивувальній частині постанови вказано таке: «Висновок суду Першої інстанції, що прийняття рішення про внесення товариства до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, не порушує прав останнього суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки таке внесення є підставою для автоматичного зупинений реєстрації кожної наступної податкової накладної, і як наслідок, створює перешкоди у здійсненні платником податків його господарської діяльності».
Підсумовуючи  вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що факт поставки товару на суму 745 380,00 грн за договором підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, строк оплати поставленого товару  є таким, що настав,    доказів   оплати   поставленого   позивачем  відповідачу  товару  на    суму    745 380,00 грн суду не надано.
Отже, враховуючи той  факт, що позивачем податкові накладні були відправлені до Єдиного реєстру податкових накладних в строк, та  не з вини позивача реєстрація даних накладних зупинена відповідно до п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України, що підтверджується Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020р. № 280/3439/19, колегія суддів погоджується з судом попередньої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 745   380,00грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до   ст. 276 ГПК України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів   ст. 277 ГПК України   не вбачається.      

В частині витрат позивача на оплату правової допомоги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно   статті 123 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;      пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);      часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;      ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведеної норми законодавства слідує, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Відповідно до частини 1   статті 124 Господарського процесуального кодексу України   разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За приписами   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегією суддів встановлено, що позивач, подаючи до суду позовну заяву, навів у останній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи у сумі 6000,00 грн, а саме: судовий збір за подання позовної заяви (понесені витрати) 17   180,71 грн; витрати, понесені позивачем на оплату послуг адвоката (очікувані витрати) 6000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду копію Договору від 22.03.2019 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатом Гроною Денисом Сергійовичем (далі - договір - а.с.41,42).
Відповідно до п. 1.1 Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги.
Згідно з п. 4.1 договору, вартість юридичної допомоги, що надається адвокатом визначається за домовленістю Сторін та вказується в акті приймання-передачі послуг.
В матеріалах справи міститься ордер серії ЗП № 036826 на надання правової допомоги виданий  Гроною Д.С. 10.10.2019 на надання правової допомоги ТОВ «НВВЦ «Гандікап»» у Господарському суді Дніпропетровської області.
Наявним в матеріалах свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001299  від 30.05.2017 підтверджується, що Грона Д.С. є адвокатом.
27.09.2019 між клієнтом та адвокатом складено акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого виконавцем надано наступні юридичні послуги (а.с.43):
- Правнича допомога зі стягнення боргу з ПРАТ «ЄВРАЗ Дніпропетровський металургійний завод» за договором №622/2018 від 02.04.2018 - 0 годин.
- Вивчення документів  та доказів за їх місці знаходженням - 2 години.
- Надання усних консультацій- 2      година.
- Складання позовної заяви та підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду - 14 години.
- Вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді  - 2 година.
Вартість послуг виконавця за цим актом складає 6 000, 00 грн за 20 (двадцять) годин роботи адвоката.
Крім того, наявні у справі рахунок на оплату №13 від 27.09.2019 на суму 6   000 грн та платіжне доручення № 96 від 30.09.2016р. на суму 6000 грн щодо сплати вищевказаних послуг (а.с.44, 46).
З наведеного вище вбачається, що адвокатом надавались послуги позивачу (клієнту) по даній справі, предметом позову у якій було стягнення суму боргу на підставі Договору поставки №622/2018 від 02.04.2018, що спростовує доводи апелянта стосовно того, що позивачем не доведено понесення вказаних ним витрат на правничу допомогу саме по даній справі.

Судові витрати. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від    03.12.2019 у справі 904/4755/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений   19.02.2020р.

Головуючий суддя                                                       О.В. Чус  

Суддя                                                                                   І.Л. Кузнецова 

        Суддя                                                                                  Л.П. Широбокова