У х в а л а
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 347/61/19
 
провадження № 61-2024ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Отже, питання про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі вирішується у порядку, визначеному ЦПК України (тут і далі у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, далі - ЦПК України).
У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що заподіяна внаслідок неправомірного звернення до суду.
Ухвалою Косівського районного суду від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без розгляду.
05 серпня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат.
Заяву обґрунтували тим, що судом не вирішено питання судових витрат, хоча остаточний розрахунок судових витрат було зроблено після постановлення ухвали суду про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду, також адвокатом був складений рахунок на оплату його гонорару, згідно з умовами договору про надання правової допомоги.
Ухвалою Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у заяві від 27 липня 2019 року про залишення позову ОСОБА_3 без задоволення, не було заявлено клопотання про відшкодування на їх користь понесених судових витрат, й на підтвердження цих обставин не було надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у поданих від 05 квітня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відзивах на позов ОСОБА_3 , ними не було порушено питання щодо суми очікуваних ними судових витрат, також сум витрат, що вже ними понесені.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 скасовано, й ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8 тис. грн. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні його заяви залишено без змін.
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, й ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги задовольнити.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав. 
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржуване судове рішення щодо відмови ухвалити додаткове рішення (пункт 20 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки оскаржуване судове рішення щодо відмови у роз`ясненні судового рішення (пункт 21 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                        О. М. Осіян Осіян