ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

         25 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5741/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                              суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
          за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 р. (суддя Сидоренко Д.В.) в адміністративній справі №160/5741/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС, про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про визначення митної вартості товару від 04.06.2019р. №UA110000/2019/200098/2; визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2019/00388. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 р. позов задоволено.
22 жовтня 2019 р.   ОСОБА_1 подав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про стягнення з відповідача  витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 р. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.
Ухвала суду оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Скаржник вказує, що на підтвердження факту укладення угоди та погодження умов оплати, між адвокатом та позивачем було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги, в якій було зафіксовано вид правової допомоги, її вартість, а також строк виконання доручення, обумовленого сторонами. В Додатковій угоді сторони погодили в належній формі умови щодо предмету, а саме виду правової допомоги, яка надавалась позивачу, умову щодо ціни, оскільки в Додатковій угоді чітко зафіксовані ціни за годину роботи адвоката, а також строк виконання доручення. Висновки суду не відповідають наданим позивачем доказами. Зокрема, позивачем було надано Звіт про надання правової допомоги, який містить детальне описання правової допомоги з наданням інформації про кількість витрачених годин, а також дати надання правової допомоги. Законом не регулюється порядок складання та вимоги до звітів про надання послуг, однак суд вказуючи, що позивачем не було надано детального звіту, не вказує, яка саме інформація, що міститься в звіті та акті наданих послуг не викладена достатньо детально, з посиланням на відповідну норму закону, яка встановлює таку вимогу. Наданий до суду акт наданих послуг є первинним документом, який підтверджує факт вчинення господарської операції, містить всі обов`язкові реквізити, які є необхідними в силу закону. Додаткових вимог до оформлення первинних документів закон не містить, а тому такий акт є належним доказом, що підтверджує факт надання послуг. Факт надання правової допомоги підтверджується складеними процесуальними документами по суті, а факт участі представника в судових засіданнях - звукозаписом судових засіданнях та протоколами судових засідань, що є беззаперечним доказом надання правової допомоги. Суд дійшов висновку, що витрати є непропорційними, однак жодного доказу непропорційності витрат по відношенню до складності справи, матеріали справи не містять.
Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції в ухвалі від 04 листопада 2019 р. правомірно зазначено про те, що в обґрунтування стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивачем не додано жодного з передбачених статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України документів. У зв`язку з відсутністю вказаних документів та інформації неможливо оцінити помірність розміру витрат на оплату послуг адвоката відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Встановлені адвокатами тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи. Просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржену ухвалу суду – без змін.
У судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав та пояснив суду, що оскарженою ухвалою суд відмовив у прийнятті додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, однак, при цьому, фактично розглянув заяву по суті, дійшовши висновку про непропорційності заявленої суми до відшкодування.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги  заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість та непропорційність заявленої до відшкодування суми у розмірі 10000 грн.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно частин другої та третьої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини п`ятої зазначеної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу заявлено 10000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано: копію акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0017 від 17 жовтня 2019 р., копію звіту адвокатського бюро «Альони Забари» про надані послуги з правової допомоги від 17 жовтня 2019 р., копію додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги №63 від 06 червня 2019 р., копії квитанції та платіжних доручень про сплату Адвокатському бюро «Альони Забари» коштів за надання правової допомоги в загальній сумі 10000 грн. 
Колегія суддів зазначає,  що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що обгрунтованою є сума понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., яка складається із підготовки та написання позовної заяви (1500 грн.), підготовки письмових пояснень (500 грн.), участі адвоката у судових засіданнях (2000 грн.).
          Колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування витрати у розмірі 600 грн. за надання консультації без вивчення документів, підготовку копій документів до позовної заяви для суду у розмірі 600 грн. не відповідають характеру правової допомоги та співмірності, тому стягненню не підлягають.
Підготовка позовної заяви протягом 5 годин, витрати на що адвокат визначив у розмірі 3000 грн., також не є співмірними складності спору, тому розумною та обгрунтованою, на думку колегії суддів, є витрати на суму 1500 грн. (виходячи із витрат часу - 2,5 год.).
Участь адвоката у судових засіданнях  визначена у розмірі 4000 грн. (одна тисяча грн. за одне судове засідання). Однак, як свідчать журнали судових засідань, 03.09.2019 та 12.09.2019 відбулись підготовчі судові засідання тривалістю 25 та 15 хв. відповідно; 10.10.2019 - судове засідання - 35 хв, 17.10.2019 - 30 хв. Колегія суддів  вважає, що 2000 грн. за участь адвоката у судових засіданнях, які загалом тривали 1 год. 45 хв. є належним відшкодуванням понесених витрат.
Суд першої інстанції відмовив в ухваленні додаткового рішення, пославшись на відсутність договору про надання правової допомоги, посилання на яке містила додаткова угода до договору. Проте, надані позивачем інші документи свідчили про фактичне понесення ним витрат на правову допомогу, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції мав би запропонувати позивачу надати договір, а після дослідження усіх документів у сукупності прийняти відповідне рішення.      
Колегія суддів також вважає, що ухвала суду про відмову в ухваленні додаткового рішення прийнята внаслідок помилкової оцінки наданих позивачем доказів понесених витрат на правничу допомогу. У свою чергу, позивачем надані докази сплати коштів адвокату за надані послуги.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 р. в адміністративній справі №160/5741/19 - скасувати та постановити нове рішення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39421732; вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень. 
Постанова набирає законної сили 25 лютого 2020 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 р.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий