Справа № 305/678/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        27 січня 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,
суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г., 
з участю секретаря судових засідань: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2019 року, ухваленого суддею Ємчук А.Е., повний текст виготовлено 26 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування за законом.
Позов обґрунтовував тим, що 23.12.2015 його дідусь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.2131 га, кадастровий номер 2123683000:10:002:0028 та земельну ділянку, на якій знаходиться цей будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, а його дружина померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були батьками відповідача.
ОСОБА_4 перед смертю був пенсіонером та важко хворів, у зв`язку з чим стаціонарно лікувався в обласній клінічній лікарні в урологічному відділенні м.Івано-Франківськ. Він та його батько ОСОБА_3 здійснювали догляд за дідусем до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , який через тяжку хворобу був неспроможний власними силами фізично та матеріально себе забезпечити, внаслідок чого потребував допомоги та піклування, а також постійного догляду протягом тривалого часу, а саме приблизно до одного року. Відповідач мав змогу надавати допомогу спадкодавцю ОСОБА_4 , як особі пенсійного віку та важко хворій, однак, будучи сином, її не надав, а тому таку допомогу вимушений був надавати він. 
Посилаючись на наведене, позивач просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, у зв`язку з ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані й був непрацездатним та потребував матеріальної допомоги, який ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 23.07.2019 у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви та зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У судовому засіданні  ОСОБА_2 та його представник адвокат Підлуський В.Д. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача - ОСОБА_4 .
Позивач є онуком померлого ОСОБА_4 , а відповідач його сином.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на належне йому спадкове майно.
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданим Рахівською державною нотаріальною конторою 21.11.2017, № витягу 49961698, нотаріусом заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 61598101, номер у нотаріуса 398/2017, щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.131).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст. ст. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265 ЦК України: 
у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;
у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;
у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця;
у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;
у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
Судом установлено, що у померлого ОСОБА_4 є спадкоємці першої черги, а саме діти : відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 (батько позивача ОСОБА_2 ). 
Позивач ОСОБА_2 є онуком померлого ОСОБА_4 .

       Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснено у п. 5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування», судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом. 
Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

Судом установлено, що померлий ОСОБА_4 дійсно був особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилося 73 роки, і він хворів на рак простати, що стверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №337916 від 23.02.2016 (а.с.7). 
За життя ОСОБА_4 подарував позивачу ОСОБА_2 23.12.2015 року житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому дарувальник проживав до дня своєї смерті разом з позивачем ОСОБА_2 
А тому факт проживання разом із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, за наведених вище обставин, не є підставою для зміни черговості спадкування.
До того ж, позивач вимог про зміну черговості спадкування до суду не пред`являв.

Стосовно тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то така допомога враховується з моменту коли спадкодавець почав перебувати у безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом. 

Як слідує з виписки медичної карти стаціонарного хворого №337916 (а.с.7), то ОСОБА_4 хворів на рак простати, і перебував на стаціонарному лікуванні з 18.02.2016 по 23.02.2016. Саме у цей час хворий потребував стороннього догляду, який йому надавав син ОСОБА_3 та онук, що стверджується випискою з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.35). Проте, зазначений період часу не може вважатися тривалим, а доказів іншого, матеріали справи не містять. 

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про усунення відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. 

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. 

Однак, позивач не довів і не надав суду доказів на підтвердження факту ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 , а також, що останній потребував допомоги саме від відповідача, за умови отримання цієї допомоги від позивача, який проживав разом із спадкодавцем.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: