Постанова
Іменем України
 
21 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 447/1374/17
провадження № 61-9216св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Млин», Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»,	
треті особи: Об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу імені Івана Франка села Берездівці, Приватне підприємство «Приватна агрофірма імені Івана Франка»,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2018 року 
у складі судді Павліва В. Р. та постанову Львівського апеляційного суду 
від 04 березня 2019 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (далі - Закон України № 460-IX).
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин» (далі - ТОВ «Млин»), Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ»), треті особи: Об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу імені Івана Франка села Берездівці, Приватне підприємство «Приватна агрофірма імені Івана Франка» (далі - ПП «ПАФ імені Івана Франка»), про скасування рішення третейського суду та рішення про державну реєстрацію права власності.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 належать права на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка» на суму 45 684,90 грн.
15 квітня 2000 року укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній власності, у додатку 1 до якого серед основних засобів майнового фонду ПП «ПАФ імені Івана Франка» значиться адміністративний будинок, залишковою вартістю 178 066 грн.
15 грудня 2016 року, отримавши Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 75879161, позивач дізнався, що 13 жовтня 2008 року на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за ТОВ «Млин». Підставою виникнення права власності є рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського».
До 01 січня 2013 року реєстрацію права власності на нерухоме майно на території Миколаївського району Львівської області здійснювало КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ».
Також позивач зазначав, що листом від 30 березня 2017 року Господарський суд Львівської області повідомив, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу у суді Господарський суд Львівської області не видавав наказ на користь ТОВ «Млин» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» від 29 вересня 2008 року 
у справі № 04-09/08.
Посилаючись на те, що право власності у ТОВ «Млин» на нежитлову будівлю виникло протиправно, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» 
від 29 вересня 2008 року та рішення про державну реєстрацію права власності.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2019 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2018 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено факту порушення його прав діями ТОВ «Млин» щодо прав на спірне майно, оскільки ОСОБА_1 набув права на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка», що підтверджені сертифікатами від 21 травня 2013 року та 
від 03 грудня 2015 року. Разом з тим, спірне рішення третейського суду було ухвалено 29 вересня 2008 року та рішення про реєстрацію права власності за цей же рік, тобто, за 5 років до набуття позивачем майнових прав на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка».
Крім того, апеляційний суд зазначив, що право на пай осіб, правонаступником яких є ОСОБА_1 , реалізовано шляхом виділення їм майна в натурі, що встановлено рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 вересня 2012 року у справі № 1313/2605/2012.
Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач пропустив тримісячний строк на оскарження рішення третейського суду, оскільки про реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «Млин» він дізнався 
у грудні 2016 року, з вимогою про скасування цього рішення звернувся 
у жовтні 2017 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Крім того, судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без присутності позивача, тобто без виклику учасника справи.
Доводи інших учасників справи
У жовтні 2019 року Об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу імені Івана Франка села Берездівці подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, а касаційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню.
У жовтні 2019 року ТОВ «Млин» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_1 набув права на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка», що підтверджується сертифікатами ЛВ № 138021 
та ЛВ № 138025 від 21 травня 2013 року та від 03 грудня 2015 року відповідно.
15 квітня 2000 року був укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майна, що знаходиться в спільній власності, предметом якого є майно, яке після реорганізації Виробничого об`єднання селянських господарств імені Івана Франка в Агрофірму імені Івана Франка використовувалось останнім.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» від 29 вересня 2008 року 
у справі № 04-09/08 позов ТОВ «Млин» до ПП «ПАФ імені Івана Франка» задоволено. Визнано дійсним іпотечний договір від 03 березня 2008 року, укладений між ТОВ «Млин» та ПП «ПАФ імені Івана Франка», про передачу в іпотеку адміністративного будинку АДРЕСА_1 . Задоволено забезпечену іпотекою вимогу ТОВ «Млин» до ПП «ПАФ імені Івана Франка» про погашення кредиту за кредитним договором від 03 березня 2008 року шляхом набуття ТОВ «Млин» предмета іпотеки у власність (адміністративний будинок АДРЕСА_1 ). Визнано за ТОВ «Млин» право власності на адміністративний будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 75879161, 13 жовтня 2008 року на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за ТОВ «Млин». Підставою виникнення права власності є рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» від 29 вересня 2008 року у справі 
№ 04-09/08.
Листом Господарського суду Львівської області від 30 березня 2017 року повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу у суді Господарський суд Львівської області не видавав наказ на користь ТОВ «Млин» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» 
від 29 вересня 2008 року у справі № 04-09/08.
16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» про державну реєстрацію права власності ТОВ «Млин» на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 .
02 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «Млин».
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою, в якій просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» від 29 вересня 2008 року у справі № 04-09/08; скасувати рішення КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» про державну реєстрацію права власності ТОВ «Млин» на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 389-1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. 
Частиною другою статті 389-1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) визначено, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.
Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з пунктом 11 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, 
від 21 жовтня 2010 року).
Перехідними положеннями ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) не передбачено процедури передачі справ за інстанційною юрисдикцією, які надійшли до судів першої інстанції до набрання чинності цих змін, отже, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив скасувати рішення третейського суду від 29 вересня 
2008 року, тобто до набрання чинності змінами до ЦПК України, а тому справа підлягала розгляду судом першої інстанції, який прийняв її до свого провадження. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущено встановлений частиною другою статті 389-1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з уточненою позовною заявою) тримісячний строк, який є преклюзивним.
Встановивши, що про існування третейського рішення від 29 вересня 
2008 року відповідно до позовної заяви від 16 червня 2017 року ОСОБА_1 дізнався 15 грудня 2016 року з інформаційної довідки, а з вимогою про скасування рішення третейського суду звернувся лише 02 листопада 
2017 року, у зв`язку з чим суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що 
ОСОБА_1 набув права на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка» на підставі сертифікатів від 21 травня 2013 року та від 03 грудня 2015 року. Разом з тим, право власності ТОВ «Млин» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правниче об`єднання імені Володимира Старосольського» від 29 вересня 2008 року було зареєтровано 13 жовтня 2008 року.
Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач не довів факт порушення його прав на спірне майно діями ТОВ «Млин», оскільки спірне рішення третейського суду було ухвалено 29 вересня 2008 року, тобто, за 5 років до набуття позивачем майнових прав на майнові паї ПП «ПАФ імені Івана Франка». Отже, суди обґрунтовано зазначили про відсутність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Млин» на спірне майно.
Крім того, апеляційний суд встановив на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 вересня 2012 року у справі 
№ 1313/2605/2012, що право на пай осіб, правонаступником яких є 
ОСОБА_1 , реалізовано шляхом виділення їм майна в натурі.
Доводи касаційної скарги про те, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без присутності позивача, тобто без виклику учасника справи, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи відповідно до вимог статті 369 ЦПК України. Проте, ухвала апеляційного суду від 07 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі надіслана на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке позивач отримав 25 вересня 2018 року.
Враховуючи зазначене вище, призначення апеляційним судом розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін, але з повідомленням їх про розгляд справи, не свідчить про порушення процесуальних прав позивача, оскільки останній міг ознайомлюватися з матеріалами справи у суді апеляційної інстанції, подавати свої пояснення щодо суті спору, заявляти клопотання у справі та реалізовувати інші права, надані учаснику справи ЦПК України. Отже, апеляційним судом не порушено принцип здійснення судочинства на засадах рівності сторін.
Отже, наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами попередніх інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 березня 
2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк