У Х В А Л А        
 
13 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 370/771/19
провадження № 61-149ск20  
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на  рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справіза позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У березні 2019 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором № б/н від 22листопада 2012 року у сумі 126 810, 81грн, яка складається з наступного:  16 958, 57 грн - заборгованість за кредитом; 109 852, 24 - заборгованість за процентами за користування кредитом від 22 листопада 2012 року до 31липня 2017 року. Також просилостягнути з відповідача судові витрати у розмірі          1 921, 00 грн зі сплати судового збору.
 
Позов мотивовано тим, що 22листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_1  укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 400, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.
 
Своїм підписом у заяві    ОСОБА_1   підтвердив, що анкета-заява разом        з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70 складає між ним та банком договір.
 
ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань не виконував, що стало підставою для звернення до суду.
 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня      2019 року,  позов задоволено частково.
 
Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 листопада 2012 року у сумі 16 958, 57грн.           В решті позивних вимог відмовлено.
У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направило засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, в якій просило скасувати оскаржувані рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у цій частині, в іншій частині - залишити без змін.
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що дана справа є малозначною, проте вона оскаржується           з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами не взято до уваги постанови Верховного Суду, зокрема від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики. Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк»  зазначає, що справа має для банку виняткове значення, оскільки невиконання чи несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банку, що перешкоджає його стабільній роботі, обмежує права та порушує майнові інтереси.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921, 00грн.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 126 810, 81 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн x 100 =      192 100 грн).
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у судовому рішенні Верховного Суду, на якепосилається заявник, встановлені обставини, які не            є тотожними обставинам, встановленим судами в цій справі, а тому викладені        в цьомусудовому рішеннівисновки не підлягають беззастережному застосуванню у цій справі.
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судові рішення у цій справі перешкоджають роботі банку, обмежують його права та порушують майнові інтереси, без надання відповідних доказів на підтвердження цих обставин не свідчать про наявність виняткового значення справи для АТ КБ «ПриватБанк».
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка          є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження              у справі слід відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження)              у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на  рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справіза позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 М. Ю. Тітов