ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2528/19 пров. № 857/13814/19	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року про закриття провадження, головуючий суддя – Жуковська Л.А., постановлена о 15:07 год. у м. Рівне, повний текст якої складено 18.11.2019 року, у справі за адміністративним позовом Рівненської міської ради до Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області,  приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Бештинарського Олександра Васильовича,  приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Деренька Романа Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішень, -

                                                     В С Т А Н О В И В:

Позивач – Рівненська міська рада звернулася в суд з позовом до КП "Центр реєстрації прав" П`ятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області,  приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Бештинарського О.В.,  приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Деренька Р.І., третя особа - ОСОБА_1 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Кремінської О.А., індексний номер: 45128319 від 21.01.2019 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будку сторожову, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1746218156101 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Бештинарського О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47459196 від 21.06.2019 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на будку сторожову, загальною площею 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Р.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47459169 від 21.06.2019 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на будку сторожову, загальною площею 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 
.
Позовна заява мотивована тим, що оскаржені рішення про державну реєстрацію відповідачами здійснювалось за відсутності документа про засвідчення прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, відтак прийняті з порушенням норм чинного законодавства.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року закрито провадження у справі, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, Рівненська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в даній справі позивач не порушує питання, пов`язані з правом на нерухоме майно, а оскаржує рішення про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт, а дослідженню підлягають виключно рішення державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. 
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №820/4291/17
Матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини виникли внаслідок договірних відносин між учасниками справи за договором іпотеки.
Звертаючись із даним позовом, позивачем оскаржуються рішення про державну реєстрацію права власності на будку сторожа, що розташована за адресою: м. Рівне, вул. Небесної сотні, 5.
Скасування проведення реєстраційних дій та рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна вплине на майнові права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будка сторожа належала на праві власності, а ОСОБА_4 вона належить і по даний час.
Так, зі змісту позовної заяви видно, що скасування рішень державних  реєстраторів можуть призвести до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.
У відповідності до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу.
Відтак, даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є обґрунтованим, оскільки такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року про закриття провадження у справі №460/2528/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.