10.02.20
22-ц/812/296/20
Єдиний унікальний номер судової справи 486/589/15-ц
Номер провадження 22-ц/812/296/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

10 лютого 2020 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Локтіонової О.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: 
представника заявника - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ухвалу, яка постановлена Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 21 грудня 2019 року, під головуванням судді Далматової Г.А., в приміщені  цього ж суду, у цивільній справі за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірною бездіяльності Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк») звернулось до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (в подальшому відбулась зміна назви – Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі – Южноукраїнський ВДВС) та покладення обов`язку вчинити певні дії, заінтересовані особи – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В обґрунтування вимог скарги зазначено, що заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн. 15 коп., а також стягнуто з нього солідарно з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 37 352 грн.78 коп. та 375 грн. 53 коп. судового збору. 
17 вересня 2015 року на виконання вищевказаного судового рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було видано відповідні виконавчі листи, які були спрямовані на виконання до виконавчої служби.
29 ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 року боржник ОСОБА_4 помер. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, за заявою банку, замінено боржника  ОСОБА_4  у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_4  на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївське обласне управління                        АТ «Ощадний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн. 78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп. та 375 грн. 53 коп. судового збору - правонаступниками боржника -  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 - в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині.
Проте, станом на 24 вересня 2019 року Южноукраїнським ВДВС сторону виконавчого провадження не замінено, жодних дій щодо примусового виконання заочного рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року вищевказаним відділом не вчинено.
Посилаючись на викладені обставини, АТ «Ощадбанк» просило:
визнати неправомірною бездіяльність Южноукраїнського ВДВС щодо невинесення постанови про заміну сторони – померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн. 78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп., та 375 грн. 53 коп. судового збору, правонаступниками боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині, а також щодо невжиття заходів та не вчинення дій, спрямованих на своєчасне та повне здійснення передбачених законодавством заходів для фактичного повного виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2019 року по справі №486/589/15-ц;
зобов`язати Южноукраїнський ВДВС усунути порушення шляхом винесення постанови про заміну сторони померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання вищевказаних виконавчих листів правонаступниками боржника: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 21 грудня 2019 року скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено частково. 
Визнано неправомірною бездіяльність начальника Южноукраїнського ВДВС Макухи Яни Сергіївни щодо невнесення постанови про заміну сторони померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15-ц, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн. 78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп., та 375 грн. 53 коп. судового збору, правонаступниками боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині. 
У задоволенні вимог щодо зобов`язання начальника Южноукраїнського ВДВС Макуху Я ОСОБА_6 С. винести постанову про заміну сторони померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15-ц, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн. 78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп., та 375 грн. 53 коп. судового збору, правонаступниками боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині, відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення міським судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу банку задовольнити в повному обсязі. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу в частині визнання бездіяльності неправомірною, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність начальника ДВС щодо не зупинення виконавчого провадження, не винесення постанови про заміну сторони боржника та безпідставного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження призвела до порушення прав стягувача, а тому такі вимоги банку є законними і підлягають задоволенню.
Водночас, відмовляючи у задоволенні скарги в частині покладення обов`язку на ДВС винести постанови про заміну сторони померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання вищевказаних виконавчих листів правонаступниками боржника: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині, міський суд виходив з того, що оскільки виконавче провадження закрито, то суд не може зобов`язати ДВС замінити сторону у виконавчому провадження, після його закриття. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від  17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.
У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як вбачається з матеріалів справи та міським судом встановлено, що заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року задоволено частково позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в загальному розмірі 37 352 грн. 78 коп., а також 373 грн. 53 коп. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн. 15 коп. (том 1 а.с.88-89).
17 вересня 2015 року судом першої інстанції на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчі листи (том 1 а.с.96,103-105).
15 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем Южноукраїнського ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №486/589/15-ц, виданих 17 вересня 2015 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» 37 352 грн. 78 коп. заборгованості за кредитним договором, стягнення з ОСОБА_4 26 грн. 15 коп. штрафу за договором поруки (том 1 а.с.106-107).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.156).
27 вересня 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні, його спадкоємцями в межах одержаного у спадщину майна, та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (том 1 а.с.97-98).

Згідно відповіді завідувача Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 08 листопада 2018 року №1141/01-16 та копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: дочка померлого – ОСОБА_2 та брат померлого – ОСОБА_3 (том 1 а.с.151,152-169).
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року у задоволені заяви банку про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено (том 1 а.с.210-211).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням АТ «Ощадбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року (том 1 а.с.239).
Копію вказаної ухвали Южноукраїнський ВДВС отримав 28 березня 2019 року (том 2 а.с.7).
31 березня 2019 року начальником Южноукраїнського ВДВС були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень №49009847, №49010021, №49010091 на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі смертю боржника (том 2 а.с.128-130).
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву банку про заміну боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні задоволено. 
Замінено боржника  ОСОБА_4  у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_4  на користь АТ «Ощадний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн. 78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп. та 375 грн. 53 коп. судового збору - правонаступниками боржника – ОСОБА_2  та ОСОБА_3  - в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (том 2 а.с.71-73).
Вказана постанова 31 травня 2019 року була надіслана Миколаївським апеляційним судом всім учасникам справи, в тому числі Южноукраїнському ВДВС (том 2 а.с.75).
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» який набрав чинності 05 жовтня 2016 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати, у тому числі, заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
За приписами п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Згідно п.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), виконавець зупиняє виконавче провадження у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч.5 ст.15 цього Закону (у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив). 
Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби необхідно враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Між тим, виконавець, достовірно знаючи про звернення стягувачем у виконавчому провадженні АТ «Державний ощадний банк України» до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, не виконав вимоги п.5 ч.1 ст. 34 Закону України і не зупинив виконавче провадження, та як наслідок, в порушення вимог п.п.11,12 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчої дії), помилково не постановив постанову щодо заміни сторони виконавчого провадження.
За таких обставин та враховуючи, що така бездіяльність призвела до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення державним виконавцем з дотриманням певних вимог закону, то колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині вимог про визнання бездіяльності неправомірною постановлена з дотриманням норм діючого законодавства та підстав для її скасування не має.
Щодо вимог скарги в частині покладення обов`язку на Южноукраїнський ВДВС винести постанови про заміну сторони померлого боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання вищевказаних виконавчих листів правонаступниками боржника: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог скарги в цій частині, оскільки враховуючи вимоги ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчої дії), міський суд обґрунтовано виходив із того, що процесуальна дія виконавця щодо винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження, можлива лише в межах та за наявності відкритого виконавчого провадження. За такого оскільки виконавче провадження закрито, то суд не може покласти обов`язок на виконавця винести постанову про заміну сторони виконавчого провадження, що вірно констатував і суд першої інстанції.
При цьому аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – залишити без задоволення.
Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                        П.П. Лисенко

                                                               О.В. Локтіонова

Повний текст судового рішення
складено 11 лютого 2020 року