Єдиний унікальний номер 235/6158/19
Номер провадження 22-ц/804/108/20 

Донецький апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року                               
м. Бахмут
Справа № 235/6158/19
Провадження № 22-ц/804/108/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:       Біляєвої О. М. (суддя-доповідач),      Будулуци М. С.,          Папоян В. В.,
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Філь О. Є. від 07 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Покровську Донецької області, дата складення повного судового рішення - 07 жовтня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Приватбанк) пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 12 листопада 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1   було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 8 000 грн  00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Унаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором станом на 31 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 14 849 грн 16 коп., яка складається з:     35 грн 00 коп. заборгованості за кредитом; 13 868 грн 96 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами; 250 грн 00 коп. (фіксована частина) і 695 грн 20 коп. (процентна складова) штрафу.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 849 грн 16 коп., а також понесені ним судові витрати.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року позов задоволений частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом 35 грн 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законні права позивача на отримання кредиту, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом 35 грн 00 коп.  Підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та штрафу відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.
У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального  і процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні решти суми та ухвалите нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, якими визначені істотні умови надання кредиту, про що неодноразово зазначалося у постановах Верховного Суду. Відсутність підпису боржника на відповідних Умовах, Тарифах і Правилах не є підставою для відмови в позові за наявності інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Крім цього, суд не дав належної оцінки тому, що боржник отримав кредитні кошти, користувався ними; при цьому не подав доказів на спростування цих обставин і визначеного позивачем розміру заборгованості. 
Також особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначила, що суд першої інстанції, не погодившись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, не виконав процесуальний обов`язок  щодо зазначення аргументів на його спростування і наведення у рішенні власного розрахунку, тобто ухилився від здійснення правосуддя.
Апеляційна скарга на рішення в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту 35 грн 00 коп. учасниками справи не подана.
На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який 13 грудня 2019 року отримав копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами, не надійшов.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що  12 листопада 2008 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. ОСОБА_1 отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг; а також, що він ознайомився та погодився з  Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 липня 2019 року становить 14 849 грн 16 коп., яка складається з: 35 грн 00 коп. заборгованості за кредитом; 13 868 грн 96 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами; 250 грн 00 коп. (фіксована частина) і 695 грн 20 коп. (процентна складова) штрафу.
Суд першої інстанції, встановивши ці обставини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 13 868 грн 96 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами; 250 грн 00 коп. (фіксована частина) і 695 грн 20 коп. (процентна складова) штрафу, оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Однак повністю погодитись з цим висновком не можна з огляду на таке.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або  в повному обсязі на підставах, встановлених договором  або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).   
За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що  до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, штрафу, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг,  довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості (ас. 7-8, 9, 10, 11-16).
З огляду на довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3,0 %.  Штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, - 250 грн + 5 % від ціни позову.
Відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на вказаній довідці           (ас. 10).
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки - 36,00  % на рік (3,0 % х 12) (ас. 7-8).
За правилом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог статей 263 - 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, крім іншого,  зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Проте суд першої інстанції на порушення вимог статей 89, 263 - 265 ЦПК України не надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, зокрема довідці про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем; розрахунку заборгованості; та не мотивував відхилення цих доказів.
Як зазначалось вище, зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. 
Установивши, що довідка про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначені процентна ставка, розмір штрафу за порушення виконання зобов`язання, підписана позичальником; останній вчиняв дії, які свідчать про обізнаність та згоду з розміром процентної ставки - 36,00 % на рік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про  доведеність АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка та розмір неустойки (штрафу).
Проте ОСОБА_1 на спростування цих обставин не подав суду належних, допустимих, достовірних  і достатніх доказів, як передбачено статтями 12, 81 ЦПК України. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36,00 %. За таких обставин висновок суду першої інстанції  про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки та розміру штрафу є помилковим і спростовується письмовими доказами, а  довід скарги, що кредитним договором встановлений розмір як процентів, так і штрафу, - прийнятним. 
Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафу, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, крім іншого, зазначив, що кінцевий термін повернення кредиту, який ОСОБА_1 отримав відповідно до укладеного 12.11.2008 договору,  відповідає строку дії картки (ас. 2).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що була додана останнім до апеляційної скарги,  ОСОБА_1 отримував одну кредитну картку, термін дії якої - 06/2012 (ас. 40). 
Вказана довідка ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року була прийнята судом, тому справа переглядалася за наявними в ній і додатково поданими доказами.
Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.
Отже, строк дії договору закінчився 30 червня 2012 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова  Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).     
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передбачені договором проценти за кредитом слід нараховувати до спливу визначеного договором строку кредитування, тобто по 30.06.2012.
Згідно з розрахунком ПриватБанку, в період дії договору ним нараховано проценти за кредитом в  загальній сумі 121 грн 89 коп., сплачено ОСОБА_1 - 122 грн 38 коп.
Тобто заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку дії договору відсутня.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки в період дії договору заборгованість відсутня, а після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.
З цих підстав суд апеляційної інстанції змінює зазначені у судовому рішенні мотиви відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів. 
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафу (фіксована та процентна складова), суд керується таким. 
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VП «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Отже, аналіз даної норми дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".
Відповідний  правовий висновок щодо застосування наведеної норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017  у справі № 6-2879цс16.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 , який зареєстрований і проживає у м. Родинське Покровського району Донецької області.
Місто Родинське Покровського району входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.
Крім того, Родинське Покровського району входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 № 28-р). 
Згідно зі статтею 1 Закону № 1669-VII, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Стаття 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII визначає, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
30 квітня 2018 року Президент України підписав указ № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яким вводиться у дію рішення  РНБО про зміну формату АТО. 
Згідно з позовними вимогами та розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним 12 листопада  2008 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПРИВАТБАНК», останнє просило стягнути суму заборгованості за цим договором, яка складається з тіла кредиту, відсотків, штрафу.
При цьому позивач обчислив штраф  станом на серпень 2019 року.
Таким чином, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором слід врахувати вимоги статті 2 Закону № 1669-VII, а тому суд відмовляє у стягненні штрафу. 
З наведених підстав суд апеляційної інстанції змінює зазначені у судовому рішенні мотиви відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафу. 
Велика Палата Верховного Суду під час перегляду   03 липня 2019 року  судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від            04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Велика Палата також зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто Умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,  якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.
Оскільки  у справі, яка переглядається, установлено, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, сторони також підписували інші умови договору, зокрема довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова процентна ставка, розмір штрафу, суд апеляційної інстанції приймає довід скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,  неможливо застосувати до спірних правовідносин. 
Не є прийнятним довід скарги, що відповідач  не оспорював наданий ПриватБанком розрахунок, оскільки судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відтак, не оспорювання відповідачем  обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у разі їх не підтвердження позивачем належними, достовірними і достатніми доказами, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Окрім цього, позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції, не погодившись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, не виконав процесуальний обов`язок  щодо зазначення аргументів на його спростування і наведення у рішенні власного розрахунку, тобто ухилився від здійснення правосуддя.
Колегія суддів відхиляє наведений довід, оскільки суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів та неустойки з тих підстав, що позивачем не були надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про ставку по процентам за користування кредитними коштами, розмір неустойки (пеня і штраф).
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом і штрафу - зміні.
Законність і обґрунтованість рішення в частині задоволення вимог про стягнення тіла кредиту 35 грн 00 коп. суд апеляційної інстанції не перевіряв, оскільки учасниками справи апеляційна скарга на рішення в цій частині не подана.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1  ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від                   07 жовтня 2019 року змінити в частині зазначення мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів і штрафу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                    О. М. Біляєва

                                                                                                               М. С. Будулуца

                                                                                                               В. В.  Папоян  

Дата складення судового рішення - 24 січня 2020 року

Суддя-доповідач                                                                                  О. М. Біляєва