Постанова 
Іменем  України      
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 467/395/16-ц
 
провадження № 61-15909св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області 
від 06 червня 2016 року у складі судді Кірімової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 18 177,76 доларів США на строк 
до 30 серпня 2012 року. 
ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, 
у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом 
на 22 січня 2016 року - 59 009,41 доларів США, яка складається із: 
11 186,16 доларів США - основна заборгованість, 16 387,71 доларів США - 
заборгованість за відсотками за користування кредитом, 
772,03 доларів США - комісія, 30 663,51 грн - пеня.
На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Mersedes Benz Vito», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути 
з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 59 009,41 доларів США.
Короткий зміст судових рішення суду 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області 
від 06 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявив відповідач. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Арбузинського районного суду від 06 червня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу 
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 
2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 червня 
2016 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем у справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 
№ 467/395/16-ц із Арбузинського районного суду Миколаївської області.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
10 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги банку підлягали розгляду з урахуванням положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу». Вважає, що позовну давність слід обчислювати 
з 30 квітня 2014 року, коли банк дізнався, що одержаних коштів від продажу предмета застави недостатньо для задоволення його вимог як заставодержателя, тобто про порушення свого права. До суду банк звернувся з позовом 28 січня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Зазначає, що згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на стягнення залишку боргу за кредитним договором у зв`язку з недостатністю коштів на погашення кредитної заборгованості, що були отримані від реалізації предмета застави.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи 
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 
подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначає, 
що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими. 
У задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
31 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 18 177,76 доларів США на строк до 30 серпня 2012 року.
 
На забезпечення виконання умов цього договору сторони уклали договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Mersedes Benz Vito», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, 
у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка відповідно 
до разрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», на 22 січня 
2016 року становить 59 009,41 доларів США та складається із: 
11 186,16 доларів США - основна заборгованість за кредитом, 
16 387,71 доларів США - за відсотками за користування кредитом, 
772,03 доларів США - комісія, 30 663,51 грн - пеня.
 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 20 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на заставлене майно - автомобіль марки «Mersedes Benz Vito», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для погашення заборгованості, яка станом на 12 травня 2009 року складала 79 013,84 грн (а.с. 60-62).
 
30 квітня 2014 року грошові кошти у розмірі 2 175,14 доларів США, отримані від примусової реалізації державним виконавцем зазначеного автомобіля, зараховані у рахунок погашення пені за кредитною заборгованістю.
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під 
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
 
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 
ЦК України).
 
Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на заставлене майно - автомобіль марки «Mersedes Benz Vito», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для погашення заборгованості, яка станом на 12 травня 2009 року складала 79 013,84 грн. 
 
30 квітня 2014 року грошові кошти у розмірі 2 175,14 доларів США, отримані від примусової реалізації державним виконавцем зазначеного автомобіля, зараховані на погашення пені за кредитною заборгованістю, проте їх виявилося недостатньо для того, щоб погасити заборгованість у повному обсязі.
 
Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.
 
Таким чином, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України,                    статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.
 
Звертаючись у лютому 2016 року до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що про порушення свого права банк дізнався лише 
30 квітня 2016 року, тобто після продажу предмета застави, оскільки сума, одержана від його продажу, не покриває вимоги заставодержателя, тобто 
у межах строку позовної давності.
 
Так, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на таке.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну 
і спеціальну.
 
Згідно зі статтею 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
 
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
 
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
 
Висновок апеляційного суду про те, що звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави від 23 червня 2009 року перериває перебіг строку позовної давності, відповідно до вимог частини другої статті 264 ЦК України та, що вказаний трирічний строк позовної давності закінчився 23 червня 2012 року, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, є помилковим.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Аналогічне положення закріплене в частині першій статті 15 ЦК України.
 
Отже, не реалізувавши заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості, а саме для цього і ухвалювалось у 2010 році рішення суду.
 
У зв`язку з цим банк і не міг до виконання рішення суду пред`явити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена.
 
Таким чином, апеляційний суд у порушення статті 382 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, доводів позивача про те, що банк дізнався про порушення свого права лише 30 квітня 2014 року, не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. 
 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої                  статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
                                                 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 
2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк