ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 640/3493/17
провадження № 61-16154св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Тищенко Андрій Вікторович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Тищенка Андрія Вікторовича, на рішення Київського районного суду м. Харкова                  від 23 листопада 2018 року у складі судді Нев'ядомського Д. В. та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Сащенка І. С. від 09 серпня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до              ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2013 року між нею, як фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП), та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала у власність останньому грошові кошти в розмірі 24 380 595, 00 грн строком на три роки.
Пунктами 2, 3 указаного договору встановлено, що повернення вказаної суми частинами може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше                    12 червня 2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню.                   У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі 5 % від суми, що залишилася, за кожний день прострочення.
За період з 12 червня 2013 року по 08 липня 2013 року вона перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритий                                 у публічному акціонерному товаристві «АКТАБАНК» (далі - ПАТ «АКТАБАНК»), 24 604 518, 70 грн із призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року».
У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, заборгованість не погашав.
02 лютого 2017 року вона направила ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення позики з урахуванням штрафів згідно умов договору, проте відповіді не отримала.
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути                       з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики                                 з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 26 627 010, 00 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 527 817, 48 грн, штраф за прострочення суми боргу в розмірі 1 230 225, 93 грн. 
 
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він не підписував договору позики, а його підпис у договорі є підробленим. 
Крім того, зазначав, що договір позики не відповідає вимогам статті                       1048 ЦК України, оскільки сума, що надана в борг, перевищує встановлений законом розмір для безпроцентної позики, перераховувалася на його рахунок з рахунку ОСОБА_1 як ФОП.
Посилаючись на вищевикладене та керуючись статтями 203, 215 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд визнати договір позики, укладений                         12 червня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_1 , недійсним.
 
Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Харкова                                  від 20 вересня 2017 року прийнято зустрічний позов  ОСОБА_2 до спільного розгляду з позовом  ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12 червня 2013 року в розмірі 24 604 518,10 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт перерахування коштів у розмірі 24 604 518,70 грн ФОП ОСОБА_1 з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н                          від 12 червня 2013 року» підтверджено випискою по особовому рахунку                та інформацією, наданою ПАТ «АКТАБАНК». У зв`язку з невиконанням умов договору позики утворилась заборгованість. 
Оскільки позика ОСОБА_1 не повернута, суд задовольнив частково позов останньої.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та штрафу, суд першої інстанції виходив                    із того, що позика є безвідсотковою.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору позики недійсним, що є його процесуальним обов`язком.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Тищенка А. В. , залишено без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 зазначивши, що  ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника. Доводи                    ОСОБА_2  про те, що він договір позики не підписував є безпідставними, так як призначені у справі судово-почеркознавча експертиза та судово- технічна експертизи договору позики не проведені через ненадання додаткових документів необхідних для їх проведення.
Рішення районного суду в частині зустрічного позову  ОСОБА_2                             в апеляційному порядку не оскаржувалось.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Тищенко А. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 .
 
У частині зустрічного позову ОСОБА_2 судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (частина перша                               статті 400 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                    № 640/3493/17 з Київського районного суду м. Харкова. Зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних, штрафу за прострочення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судових рішень суди не врахували правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно якої договір позики як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
ОСОБА_1 не надано оригіналу договору позики, а із банківської виписки неможливо встановити умов отримання позичальником в борг грошей та його зобов`язання щодо їх повернення, не надано доказів, що здійснювалися будь-які дії щодо погашення заборгованості за договором позики, що вказує на відсутність договірних зобов`язань.
Крім того, суди не дослідили, що він заперечував факт укладання договору позики та звернувся до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису у вказаному договорі.
ОСОБА_1 ухилялася від надання оригіналу договору позики, що унеможливлювало проведення судово-почеркознавчої експертизи. Крім того, суди не врахували висновки судової почеркознавчої експертизи заяв на видачу готівки з його банківського рахунку, проведеної в рамках кримінального провадження, що підтверджує факт зняття коштів з його рахунку невстановленою особою.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що судові рішення є законними                        і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. 
 
За період з 12 червня 2013 року по 08 липня 2013 року вона перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 у ПАТ «АКТАБАНК»                   24 604 518, 70 грн з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року».
У порушення умов договору взяті на себе зобов`язання відповідач не виконував, заборгованість не погашав, у зв`язку з чим суди вірно стягнули заборгованість за договором позики. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
12 червня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено                    у простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 у власність грошові кошти в розмірі         24 380 595,00 грн строком на три роки.
 
Пунктами 2, 3 договору позики встановлено, що повернення вказаної суми частинами може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 12 червня 2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню. У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцеві штраф у розмірі 5 % від суми, що залишилася, за кожний день (т. 1, а. с. 4).
 
На банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритий 23 квітня 2013 року в ПАТ «АКТАБАНК»,ФОП ОСОБА_1 перерахувала: 19 червня               2013 року - 4 104 000, 00 грн; 25 червня 2013 року - 4 105 000, 00 грн;                       27 червня 2013 року - 4 094 695, 35 грн; 02 липня 2013 року -                                       4 099 348, 00 грн; 05 липня 2013 року - 4 101 761, 98 грн; 08 липня               2013 року - 4 099 713, 35 грн. Усього на суму 24 604 518, 68 грн. 
Указані суми були перераховані з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року»                  (т. 1, а. с. 17-25, 100-104).
 
Узятих на себе зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 не виконав,                     у зв`язку з чим за розрахунком ОСОБА_1 виникла заборгованість                   за договором позики з урахуванням інфляційних втрат у розмірі                             26 627 010, 00 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі                   527 817, 48 грн, штраф за прострочення суми боргу в розмірі                                   1 230 225, 93 грн. 
 
Згідно з повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви                            представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 від 03 жовтня 2017 року, остання звернулася до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та повідомила,                                що 29 вересня 2017 року невстановлена особа приблизно о 17 годині                        30 хвилин, таємно, шляхом сканування автомобіля «Тойота Яріс», який належав ОСОБА_6 на праві власності та знаходився на АДРЕСА_1 , викрала сумку з документами, в якій знаходився,                  у тому числі договір позики від 12 червня 2013 року, укладений між сторонами. За вказаними обставинами 30 вересня 2017 року було розпочато кримінальне провадження за частиною першою статті 185 КК України, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 12017220480004781 (т. 1, а. с. 75, 76).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко Г. О., про витребування доказів у справі задоволено. Витребувано з ПАТ «АКТАБАНК» відомості про відкриття ОСОБА_2 розрахункового рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКТАБАНК»; відомості щодо руху коштів у період з 12 червня 2013 року по 31 грудня 2013 року на розрахунковому рахунку               № НОМЕР_1 у ПАТ «АКТАБАНК», який належить відповідачу                            ОСОБА_2 , а також інформацію щодо отримання ОСОБА_2 позикових коштів (т. 1, а. с. 87).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2018 року  клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , про витребування доказів у справі задоволено частково. Витребувано від ліквідатора ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. оригінали наступних документів: заяви про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «АКТАБАНК» відкритого на ім`я ОСОБА_2 ; анкети клієнта поточного рахунку                               № НОМЕР_1 в ПАТ «АКТАБАНК» відкритого на ім`я ОСОБА_2 ; заяви про закриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКТАБАНК» відкритого на ім`я ОСОБА_2 ; картки із зразками підписів у ПАТ «АКТАБАНК» відкритого на ім`я ОСОБА_2 . У задоволенні решти клопотання відмовлено (т. 1, а. с. 159-160).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі призначалась судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручалось Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого проф. М. С. Бокаріуса (т. 2, а. с. 256-260).
Оскільки відсутній оригінал договору позики від 12 червня 2013 року судовим експертом, старшим науковим співробітником Сиротенко Н. В. направлено повідомлення від 26 липня 2019 року про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи (т. 3, а. с. 8).
Із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення                              ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів 16 березня 2018 року                 (т. 2, а. с. 159-160).
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 42018221080000089) ОСОБА_2 зазначив такі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_1 , використовуючи підроблений договір позики                                     б/н від 12 червня 2013 року зі свого р/р № НОМЕР_2 , відкритого                    у ПАТ «АКТАБАНК», перерахувала без його відома на його                                          р/р № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «АКТАБАНК» під виглядом безвідсоткової позики грошові кошти у особливо великому розмірі.                            У подальшому ОСОБА_1 шахрайським шляхом зняла перераховані кошти з його рахунку на підставі підроблених від його імені заяв на видачу готівки № 583522 від 22 червня 2013 року, № 716733 від 25 червня                       2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 56673 від 02 липня                     2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня                      2013 року.
 
Згідно з копією висновку експерта державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 19/17-3/1/159-СЕ/18, складеного 24 січня 2019 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Харкова Смик С. І.                            від 04 червня 2018 року у кримінальному провадженні                                                   № 42018221080000089, підписи від імені ОСОБА_2 в графах: «Підпис отримувача» в заявах на видачу готівки № 235888 від 08 липня 2013 року,       № 179592 від 05 липня 2013 року, № 56673 від 02 липня 2013 року, № 583522 від 19 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 716733                 від 25 червня 2013 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою. Питання, чи ОСОБА_1 виконано підписи в графі «підпис отримувача» в заявах на видачу готівки № 583522 від 19 червня 2013 року, № 56673                       від 02 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня 2013 року, № 179592                               від 05 липня 2013 року, № 716733 від 15 червня 2013 року, № 813405                       від 27 червня 2013 року не вирішувалось у зв`язку з відсутністю                            у розпорядженні експерта експериментальних зразків ОСОБА_1                            від імені ОСОБА_2 . 
Питання «Ким, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підписи в графі «Позичальник: ОСОБА_2 » договору позики від 12 червня 2013 року» не вирішувалось у зв`язку з відсутністю у розпорядженні експерта досліджуваного документа (т. 2, а. с. 163-169).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвокат Тищенко А. В., підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                        в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                                і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
 
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),  у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до 
статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
 
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник,                               а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів                               є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
 
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
 
Указаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
 
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем                           і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
 
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною                           у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі                            № 6-79цс14.
 
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
З урахуванням наведених норм процесуального права та беручи до уваги, що контрагент за договором оспорює факт укладення та підписання договору, то саме ОСОБА_1 зобов`язана була довести наявність укладених договірних відносин.
 
Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
 
ОСОБА_1 посилалась на те, що 12 червня 2013 року між нею                            і ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого вона, як ФОП передала ОСОБА_4 у власність грошові кошти в розмірі 24 380 595,00 грн строком на три роки.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року                  у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , про призначення у справі судової почеркознавчої та судової технічної експертизи договору позики від 12 червня 2013 року відмовлено.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року                         у справі було призначено судову технічну експертизу договору                                   № В11-0027/Т/615445 від 23 квітня 2013 року на банківське обслуговування, укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_2 , проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса.
 
17 серпня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від завідуючого лабораторією криміналістичних досліджень про надання додаткових матеріалів, а саме: 1) вказати ймовірний період часу виконання досліджуваного документа; 2) для проведення порівняльного дослідження надати: вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна м. Дніпропетровськ ПАТ «АКТАБАНК» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.
 
Згідно супровідного листа від 21 серпня 2018 року вищезазначене клопотання було направлено сторонам на виконання.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року                           витребувано у ліквідатора ПАТ «АКТАБАНК» вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна м. Дніпропетровськ ПАТ «АКТАБАНК» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року                    у справі призначена судова технічна експертиза договору                                          № В11-0027/Т/615445 від 23 квітня 2013 року на банківське обслуговування, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_2 , проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса.
 
16 жовтня 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення від директора Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса про неможливість надання висновку на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова                        від 03 липня 2018 року.
 
18 жовтня 2018 року на адресу суду вдруге надійшло клопотання від завідуючого лабораторією криміналістичних досліджень про надання додаткових матеріалів, а саме: 1) вказати ймовірний період часу виконання досліджуваного документа; 2) для проведення порівняльного дослідження надати: вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна м. Дніпропетровськ «ПАТ «АКТАБАНК» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.
 
29 жовтня 2018 року справа була повернута на запит Київського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
 
Згідно з повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви                            представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 від 03 жовтня 2017 року, остання звернулася до відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та повідомила, що 29 вересня 2017 року невстановлена особа приблизно о 17 годині 30 хвилин, таємно, шляхом сканування автомобіля «Тойота Яріс», який належав ОСОБА_6 та знаходився на АДРЕСА_1 , викрала сумку                                    з документами, в якій знаходився, у тому числі договір позики від 12 червня 2013 року, укладений між сторонами. За вказаними обставинами 30 вересня 2017 року було розпочато кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під                                             № 12017220480004781 за частиною першою статті 185 КК України.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза договору позики, проведення якої було доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса.
 
Оскільки відсутній оригінал договору позики від 12 червня 2013 року експертом Сиротенко Н. В. направлено повідомлення від 25 липня                       2019 року про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи.
 
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що на його картковий рахунок були перераховані кошти в розмірі 24 604 518,10 грн невідомою особою. При цьому доступу до карткового рахунку треті особи не мають та дії банку з цього приводу він не оскаржував.
 
Банківський рахунок № НОМЕР_1 було закрито за заявою                              ОСОБА_2 26 червня 2014 року, тобто після перерахованих за період                          із 19 червня 2013 року по 08 липня 2013 року ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики від 12 червня 2013 року.
 
Із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення                               ОСОБА_2 звернувся 16 березня 2018 року.
 
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 42018221080000089) ОСОБА_2 зазначив такі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_1 , використовуючи підроблений договір позики б/н                                     від 12 червня 2013 року зі свого р/р НОМЕР_2 , відкритий                                    у ПАТ «АКТАБАНК», перерахувала без його відома на його                                             р/р № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «АКТАБАНК», під виглядом безвідсоткової позики, грошові кошти у особливо великому розмірі.                       У подальшому ОСОБА_1 шахрайським шляхом зняла перераховані кошти з його рахунку на підставі підроблених від його імені заяв на видачу готівки № 583522 від 22 червня 2013 року, № 716733 від 25 червня                       2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 56673 від 02 липня                        2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня                    2013 року.
 
Згідно з копією висновку експерта державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 19/17-3/1/159-СЕ/18, складеного 24 січня 2019 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Харкова Смик С. І.                            від 04 червня 2018 року у кримінальному провадженні                                                   № 42018221080000089, підписи від імені ОСОБА_2 в графах: «Підпис отримувача» в заявах на видачу готівки № 235888 від 08 липня 2013 року,  № 179592 від 05 липня 2013 року, № 56673 від 02 липня 2013 року, № 583522 від 19 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 716733                 від 25 червня 2013 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою. Питання, чи ОСОБА_1 виконано підписи в графі «підпис отримувача» в заявах на видачу готівки № 583522 від 19 червня 2013 року, № 56673                       від 02 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня 2013 року, № 179592                               від 05 липня 2013 року, № 716733 від 15 червня 2013 року, № 813405                       від 27 червня 2013 року не вирішувалось у зв`язку з відсутністю                            у розпорядженні експерта експериментальних зразків ОСОБА_1                            від імені ОСОБА_2 . 
Питання «Ким, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підписи в графі «Позичальник: ОСОБА_2 » договору позики від 12 червня 2013 року» не вирішувалось у зв`язку з відсутністю у розпорядженні експерта досліджуваного документа.
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суди у достатньому обсязі не перевірили заперечення  ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 , не надали належну правову оцінку наданим доказам  ОСОБА_2 щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018221080000089 за його заявою, не надали оцінки висновку експерта державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 19/17-3/1/159-СЕ/18, складеного 24 січня 2019 року щодо заяв на видачу готівки з банківського рахунку ОСОБА_2 , проведеної в рамках кримінального провадження, яка підтверджує факт зняття коштів з його рахунку невстановленою особою, та не встановили правовідносини, які виникли між сторонами.
 
Суди першої й апеляційної інстанцій не дотрималися встановленого нормами процесуального права принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Суди обмежилися лише доказами, наданими позивачем, що не відповідає положенням закону про оцінку доказів (стаття 89 ЦПК України). 
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суди належним чином не встановили правовідносини, які виникли між сторонами, не дослідили надані сторонами докази, тому суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може ухвалити власне судове рішення. 
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Тищенка Андрія Вікторовича задовольнити частково.
 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року                 у частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикита постанову Харківського апеляційного суду від 09 серпня                                  2019 року скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько
Р. А. Лідовець
                                                                                                         Ю. В. Черняк