УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2771/19 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д. 
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання        Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №283/2771/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна, про визнання недійсними договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу  Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року, яка постановлена суддею Міхненко С.Д. в м. Малині
встановив:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - комори, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. за реєстровим номером №1118; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - зерносховища, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. за реєстровим номером №1119; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - комори, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 05 квітня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. за реєстровим номером №1152; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - зерносховища, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 05 квітня 2016 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. за реєстровим номером №1153. 
На обґрунтування позову посилається на те, що під час укладення договорів купівлі-продажу її рідний син ОСОБА_2 не повідомив її про вчинення вказаних правочинів, діяв без її згоди, всупереч волі та інтересам позивача, що з урахуванням положень ст.ст. 203, 215, 238 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. 
У цей же день позивачем була подана також заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просила накласти арешт: на нежитлову будівлю - комору, загальною площею 226,9 м-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю - зерносховище, загальною площею 620,9 м-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать відповідачу ОСОБА_3 згідно оспорених договорів купівлі-продажу.
Заявник зазначає, що відчуження вказаних зерносховища та комори з боку ОСОБА_3 на користь третіх осіб може унеможливити в подальшому виконання рішення суду про визнання недійсними вищезазначених договорів. 
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити її заяву про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що в результаті укладення оспорюваних правочинів з власності позивача без її волі вибуло належне їй на праві власності майно. Крім того, грошових коштів за оспорюваними договорами купівлі-продажу позивач не отримувала, а вказані договори були вчинені в інтересах її представника, що є підставою для визнання цих правочинів недійсними. Разом з тим, на даний момент ОСОБА_3 є власником зерносховища та комори, які є предметом оспорюваних правочинів, та має всі підстави вільно розпоряджатися зазначеним майном. Проте, судом не враховано, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу позивача відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. 
В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала. 
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Реус Д.С. у відзиві на апеляційну скаргу просив справу слухати без їх участі. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове зсідання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Так, відмовляючи в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду належних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення виконання рішення суду, намагається здійснити відчуження нежитлових приміщень.
Такий висновок суду є обґрунтованим виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у січні 2019 року ОСОБА_1 вже зверталась до Малинського районного суду з аналогічними вимогами до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу (комори та зерносховища) та довіреності недійсними. 
Ухвалою Малинського районного суду від 08 лютого 2019 року було забезпечено позов та накладено арешт на спірні нежитлові приміщення - комору та зерносховище.
Рішенням Малинського районного суду від 12 червня 2019 року, ОСОБА_1 в позові було відмолено за безпідставністю вимог. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року прийнято відмову позивача від позовних вимог та закрито провадження у справі. 
Ухвалою Малинського районного суду від 22 листопада 2019 року скасовано заходи забезпечення позову. 
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно вимог ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, а також те, що відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення виконання рішення суду, намагається здійснити відчуження нежитлових приміщень.
Колегія суддів погоджується із викладеним висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на повно з`ясованих обставинах та вірно застосованих нормах процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці, а також стосуються обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які підлягають встановленню під час розгляду справи по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу  Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року- без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: