ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

07 лютого 2020 року
м. Харків

справа № 643/11514/18 
провадження № 22-ц/818/756/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),
суддів: Бровченко І.О., Тичкової О.Ю., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Ференчук О.В., - 

у с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач в достатньому розмірі коштів на утримання дитини не надає, але є працездатним, займається підприємницькою діяльністю, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 15000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подання позову до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 15 000 грн щомісячно, але в розмірі не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 704 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісяця.

В обґрунтування скарги зазначив, що заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів у розмірі 15 000 грн. щомісяця до суду не подавав, у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина, має на утриманні іншу дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів у розмірі 15 000 грн.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 12.08.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував заяву відповідача про визнання позову ОСОБА_1 та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 15 000 щомісяця.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 становив 2027 грн, з 01 липня 2019 року - 2117 грн.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_2 протягом 2019 року сплачував у добровільному порядку на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти, середній розмір яких становив 6000 грн. на місяць.

18.09.2018 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , має на утриманні сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судова колегія не приймає до уваги наявну в матеріалах справу заяву від імені ОСОБА_2 про визнання позову, оскільки підпис відповідача в цій заяві у встановленому законом порядку не посвідчено.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, який у добровільному порядку сплачував аліменти у розмірі 6000 грн на місяць, наявність у нього на утриманні іншої малолітньої дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн щомісяця.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                                  Р.М. Піддубний

Судді                                                                                                              І.О. Бровченко 

                                                                                                               О.Ю. Тичкова