ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5748/19	

головуючий суддя І інстанції – Озерянська С.І.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та Зенченко Ганни Олегівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі №  160/5748/19 за позовом  Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  до   ОСОБА_1 ,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровські області в особі  ліквідаційної комісії,  Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат на утримання,- 
ВСТАНОВИВ:
Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровські області в особі  ліквідаційної комісії,  Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у розмірі 85541,29 грн.      
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  було задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (р/р 31250224117468, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати пов`язані з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 64408 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісім) грн. 51 коп.    
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач не могла поєднувати навчання та виконання посадових обов`язків за посадою на яку вона була призначена, у зв`язку з чим, термін навчання в ДДУВС на денній формі навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» не можна зараховувати до трирічного терміну відпрацювання.
ОСОБА_1 , також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити частково та стягнути з останньої витрати, пов`язані з утриманням в сумі 3574.00 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що належна до стягнення сума витрат, пов`язана з утримання відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, становить 3574.93 грн. Зауважено, що інша частина коштів становить грошове забезпечення, що в силу ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає відрахуванню.
Також, ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до                         ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, натомість апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, 01.08.2012 року на виконання вимог статті 18 Закону України «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 року №150 між ОСОБА_1 , Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений договір № 1532 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ     від 01.08.2012 року № 98 ос ОСОБА_1 була зарахована курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та їй було присвоєно перше спеціальне звання    рядовий міліції.
29.05.2015 року ОСОБА_1 успішно закінчила Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримала диплом та була направлена для проходження служби до ОВС. 
На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 218 о/с від 30.05.2015 року, відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, була призначена на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління.
Згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  від 18.08.2015 року № 195 ос ОСОБА_1 було зараховано слухачем магістратури денної форми навчання за спеціальністю 8.03040101 «Правознавство» за державним замовленням.
На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 26.08.2015 року № 365 о/с ОСОБА_1 було відряджено до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, звільнивши її з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління.
01.09.2015 року між ОСОБА_1 , Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений договір № 2947 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.
У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»   ОСОБА_1 ,  згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 06.11.2015 року № 299 ос звільнено за пунктом 63 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), згідно поданих рапортів від 06.11.2015 року та на підставі наказу від 15.12.2015 року № 330 ос зараховано, як прибулу з Міністерства внутрішніх справ на навчання з 07.11.2015 року, відповідно до пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію».
Також, 07.02.2017 року між ОСОБА_1 , Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений контракт № 2989 про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, після укладення якого попередній договір від 01.09.2015 року № 2947 припинив свою дію.
На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 72 о/с від 20.02.2017 року відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, була призначена на посаду слідчого  відділення Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції.
Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 153 о/с від 04.06.2018 року, відповідач була звільнена з органів внутрішніх справ за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» на підставі рапорту від 07.05.2018 року.
З огляду на звільнення відповідача з Національної поліції за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після завершення навчання та не відшкодування останньою витрат на навчання в ДДУВС у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення з   ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням  у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за період з  2012 року по 2015 рік у розмірі 21132,34 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з навчанням в магістратурі та відсутністю в даному випадку необхідної умови, як звільнення зі служби не прослуживши трьох років. Зауважено, що оскільки ОСОБА_1 була звільнена зі служби в поліції за  власним бажанням не прослуживши три роки після закінчення навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на підставі контракту від 07.02.2017 року № 2989, то відповідно остання повинна відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі, визначені поданою позивачем довідкою у сумі 64408.51 грн.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ст. 9 Закону України «Про міліцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до виконання завдань по охороні громадського порядку, громадської безпеки і боротьбі із злочинністю в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть залучатись інші працівники органів внутрішніх справ, військовослужбовці Національної гвардії України. На них, а також на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Пунктами 1, 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313 (далі – Порядок № 313), передбачено відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Як свідчать встановлені обставини справи, за результатом завершення освітнього процесу, отриманого на підставі договору від 01.08.2012 року № 1532, позивач була призначена на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління на підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 218 о/с від 30.05.2015 року.
В подальшому, на підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 26.08.2015 року № 365 о/с ОСОБА_1 було відряджено до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з огляду на її зарахування до наведеної навчальної установи слухачем магістратури денної форми навчання за спеціальністю 8.03040101 «Правознавство» за державним замовленням.
В свою чергу, звільнення відповідача з органів внутрішніх справ за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» було здійснено 04.06.2018 року на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 153 о/с.
Відтак, з зазначених обставин справи вбачається і, як вірно було встановлено судом першої інстанції, що позивач була звільнена за власним бажанням з органів внутрішніх справ (Національної поліції України) після спливу трирічного строку, який обчислювався з моменту завершення навчання у вищому навчальному закладі, визначеному ст. 18 Закону України «Про міліцію», що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за період з  2012 року по 2015 рік у розмірі 21132,34 грн.
При цьому, що стосується посилань позивача на те, що відповідач не могла поєднувати навчання та виконання посадових обов`язків за посадою на яку вона була призначена, у зв`язку з чим, термін навчання в ДДУВС на денній формі навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» не можна зараховувати до трирічного терміну відпрацювання, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи зі змісту                                                                             пунктів 2.3.6 та 3.3 договору від 01.08.2012 року № 1532  зобов`язання щодо відшкодування  фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у відповідача, в даному випадку,  виникає виключно у разі звільнення зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, що в даному випадку виявлено не було, а відповідно апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Що стосується правомірності стягнення витрат пов`язаних з утриманням   ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх за період з 2015 року по 2017 року  у розмірі 64408,95 грн., то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як свідчать встановлені обставини справи, 01.09.2015 року між відповідачем та ГУМВС в Дніпропетровській області був укладений договір № 2947 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. 
07.02.2017 року між ОСОБА_1 , Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений контракт № 2989 про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, після укладення якого попередній договір від 01.09.2015 року № 2947 припинив свою дію.
Після завершення освітнього процесу, заснованого на підставі наведеного договору, відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, була призначена на посаду слідчого  відділення Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 72 о/с від 20.02.2017 року.
В свою чергу, звільнення відповідача з органів внутрішніх справ за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» було здійснено 04.06.2018 року на підставі наказу № 153 о/с.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 (далі – Порядок № 261), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що відповідач була звільнена за власним бажанням з органів Національної поліції України до спливу трирічного строку, який обчислювався з моменту завершення навчання у вищому навчальному закладі, визначеному ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про наявність у останньої обов`язку по відшкодуванню Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 261, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
20.07.2018 року відповідачу було направлено лист № 1/3162 з вимогою про відшкодування витрат на навчання, однак останньою у добровільному порядку витрати відшкодовані не були. Факт отримання наведеного листа відповідачем не заперечується.
Так, відповідно до довідки розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням магістра ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у період з 2015-2017 р.р. від 18.06.2019 року № 573, загальна сума утримання становить 64408.95 грн., з яких: теплоенергія становить 1532.72 грн. (403.03+949.96 + 179.73.); вода становить 563.71 грн. (143.98+396+23.15); електроенергія становить 1478.94 грн. (386.56+1042.16+50.22); грошове утримання становить 60833.58 грн. (2513.88+51020.30+7299.40).
На переконання позивача, наведена сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає і, на що не звернув увагу суд першої інстанції, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Як свідчать встановлені обставини справи, грошове утримання у розмірі 60833.58 грн. було виплачено відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останньої або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до існування відповідача, з огляду на відсутність в неї будь-яких інших доходів, що з огляду на приписи ст. 1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу наведеної суми, а відповідно п. 4.1 розділу 4 контракту від 07.02.2017 року № 2959 та п. 3 Порядку № 261 у вказаній частині суперечать зазначеній нормі Закону.
Відповідну правову позицію підтримав і Верховний Суд, що викладена в постанові від 11.02.2019 року у справі № 617/640/16-ц, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
В свою чергу, комунальні витрати, пов`язані з утриманням відповідача у загальному розмірі 3575.37 грн. , в силу приписів ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», підлягають стягненню з останньої.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що належна сума витрат, пов`язана з утриманням відповідача,  яка підлягає стягненню з останньої, становить 3575.37 грн.
Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом по даній справі та необхідності залишення останнього без розгляду, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими і погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для його поновлення, оскільки такий пропуск був зумовлений поданням позову в порядку цивільного судочинства,  зміною судової практики щодо підсудності даної категорії справ, а відповідно  підстави пропуску такого строку мають поважний характер.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції в частині, з відмовою в задоволені позову в останній. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі № 160/5748/19– скасувати в частині стягнення з   ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрат пов`язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 60833.58 грн. та в задоволенні наведеної частини позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко