Ухвала
Іменем України 
10 січня 2020 року
м. Київ
справа № 140/1241/19
провадження № 51 - 58 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника    ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого   ОСОБА_5 , вирок Немирівського  районного суду Вінницької області від 12 липня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від  11 жовтня 2019 року, 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Немирівського  районного суду Вінницької області від 12 липня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він  04 березня 2019 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, у якості посередника домовився із ОСОБА_6 про реалізацію невідомій особі в м. Немирів Вінницької області наявних у потерпілого старовинних монет в кількості 2 шт., а саме: однієї монети СССР 1924 року карбування, номіналом 5 копійок та однієї монети Російської імперії 1812 року карбування, невстановленого номіналу.
Рухаючись до м. Немирова, ОСОБА_5 побачив у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Assistant» моделі AS-501, яким також вирішив заволодіти шахрайським шляхом.
У подальшому, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 приїхали до м. Немирів Вінницької області, де під приводом зустрічі із покупцем, ОСОБА_5 привів ОСОБА_6 до під`їзду багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому начебто проживала особа, яка скуповувала старовинні монети.
Після цього ОСОБА_5 , видаючи себе за посередника, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавши ОСОБА_6 у добросовісності та правомірності своїх дій, завідомо не маючи наміру здійснювати реалізацію монет останнього, а маючи на меті присвоїти собі вказані монети і мобільний телефон марки «Assistant» моделі AS-501, що належать ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, умисно, зловживаючи довірою потерпілого, запропонував останньому передати йому вищевказані дві монети та мобільний телефон марки «Assistant» моделі AS-501 під приводом необхідності зв`язатись із покупцем та зустрітись із ним у квартирі зазначеного будинку.
Будучи впевненим в правомірності та добросовісності дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 погодився на його пропозицію, після чого добровільно передав ОСОБА_5 дві монети, а саме: одну монету СССР 1924 року карбування, номіналом 5 копійок, одну монету Російської імперії 1812 року карбування, невстановленого номіналу, які значної матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_6 не мають та мобільний телефон марки «Assistant» моделі AS-501, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №2577/19-21 від 10.04.2019, становить 1179,80 грн.
У подальшому ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_6 зазначені дві монети та мобільний телефон марки «Assistant» моделі AS-501, пішов у квартиру АДРЕСА_2 , де він тимчасово проживає, та до потерпілого більше не виходив.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1179,80 грн.
Окрім того ОСОБА_5 , будучи засудженим 24 квітня 2013 Немирівським районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, до 4 років позбавлення волі, на підставі ухвали Крижопільського районного від 02 липня 2016 умовно-достроково звільнений з невідбутим терміном покарання 1 рік 2 місяці, у якого судимість не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Крім того, ОСОБА_5 6 березня 2019 року близько 11:00 год., маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, прийшов у домоволодіння ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та скориставшись відсутністю власниці даного домогосподарства, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом відкриття кватирки у вікні будинку проник всередину, де з однієї із кімнат здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Mi A2 Lite 3/32GB», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №2229/19-21 від 02.04.2019, становить 4483,83 грн.
Після чого ОСОБА_5 покинув будинок ОСОБА_7 та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши останній матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та призначення засудженому остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом не достатньо враховано дані про його особу  та ряд пом`якшуючих покарання обставин, а тому призначено надмірно суворе покарання. 
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюється. 
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. 
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні засудженому покарання, відповідно до вимог  ст. 65 КК, суд урахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК, є  тяжким та середньої тяжкості, дані про особу винного, який є раніше судимий, характеризується за місцем проживання негативно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, заподіяні злочином збитки не відшкодував.
Обставиною, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання  місцевим судом не встановлено. 
З огляду на ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення  ОСОБА_5 покарання в межах санкцій статей обвинувачення, визначивши за сукупністю злочинів остаточне з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК,  шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, визначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, суд не порушив вимог статей 65–67 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів, котре узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 р. «Про практику призначення судами покарання».
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічні доводам викладеним в касаційній скарзі.
Апеляційний суд, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції або ухвали апеляційного суду, вмотивованість висновків цих судів з питання призначення  ОСОБА_5 покарання захисник у касаційній скарзі не навів. 
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   захисника    ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого   ОСОБА_5 , вирок Немирівського  районного суду Вінницької області від 12 липня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                     ОСОБА_3