ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3106/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
секретар судового засідання Лащенко Р.В. 
за участі  представника позивача Безуха А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. (суддя Сіпака А.В., повне судове рішення складено 29.10.2019 р.) в справі № 280/3106/19 за позовом Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Командитне товариство  «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» (далі - КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0008191202 від 11.06.2019 р. про зменшення  суми бюджетного відшкодування з податку на додана вартість по податковій декларації за лютий 2019 р. на суму 949 434 грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій  розмірі 474 717 грн., № 0008201202 від 11.06.2019 р. про зменшення розміру від`ємного значення  суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму  1 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення форми  В1  №0008191202 від 11.06.2019 р., визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення форми  В4  від №0008201202 від 11.06.2019 р.; стягнуто на користь Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області  сплачену суму судового збору в розмірі 19 210,00 грн.  та судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги не надання позивачем документів щодо того, якими посадовими особами позивача отримано товар, відсутність довіреностей на отримання товару, підтвердження руху товару від контрагентів до позивача, перевезення товару (якими транспортними засобами проводилось перевезення), не надання документів по зберіганню товару, оприбуткування, що унеможливлює  встановлення фактичного постачання товару та, відповідно, правомірність декларування податкового кредиту. Також вважає необґрунтованим стягнення витрат на професійну правничу допомогу через не підтвердження належними доказами фактичного виконання робіт (акту виконаних робіт, книги обліку доходів і витрат адвоката).
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
          До судового засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача.
          Судом не допущено до участі в справі начальника відділу  ГУ ДПС у Запорізькій області Радову С.О. як представника відповідача ГУ ДФС у Запорізькій області, оскільки ця особа не  може здійснювати представництво суб`єкта владних повноважень в порядку само представництва як така, що не перебуває в трудових відносинах з відповідачем.     
          В судовому засіданні представник позивача просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку  КТ  «Желєв С.С. і компанія»  Мелітопольського елеватора»  з питань достовірності нарахування від`ємного значення  з податку на додану вартість  за лютий 2019 р., за результатами якої складено акт №288/08-01-12-02/00951652 від 17.05.2019 р., відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, підпункту б) пункту  200.4  статті  200, пункту  201.1, пункту  201.4, пункту  201.10  статті  201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання  та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового)  періоду (р.19 декларації) на суму 949 435 грн., завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, на суму 949 434 грн. та суму від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту  наступного звітного періоду (р.21 декларації), на суму 1 грн.
На підставі акту перевірки №288/08-01-12-02/00951652 від 17.05.2019 р. відповідачем  11.06.2019 р. прийнято податкове повідомлення-рішення №0008191202, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у лютому 2019 року на 949 434 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 474 717 грн.,   податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 р. № 0008201202, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 1 грн.
Також судом першої інстанції встановлено, що КТ  «Желєв С.С. і компанія»  Мелітопольського елеватора»  мало господарські взаємовідносини із ТОВ «Агройл», які підтверджуються договором поставки №15-2019 від 01.02.2019 р., договором поставки №39-2019 від 28.02.2019 р., видатковими накладними № РН-0000006 від 05.02.2019, № РН-0000007 від 06.02.2019, № РН-0000008 від 07.02.2019, № РН-0000009 від 11.02.2019, № РН-0000010 від 13.02.2019, № РН-0000011 від 15.02.2019, № РН-0000012 від 18.02.2019, № РН-0000013 від 20.02.2019, № РН-0000014 від 21.02.2019, № РН-0000015 від 22.02.2019, № РН-0000016 від 26.02.2019; товарно-транспортними накладними № 1 від 05.02.2019, № 2 від 05.02.2019, № 3 від 05.02.2019, № 5 від 06.02.2019, № 4 від 06.02.2019, № 6 від 06.02.2019, № 7 від 11.02.2019, № 8 від 11.02.2019, № 9 від 13.02.2019, № 10 від 15.02.2019, № 11 від 15.02.2019, № 13 від 18.02.2019, № 12 від 18.02.2019, № 14 від 20.02.2019, № 15 від 21.02.2019, № 16 від 22.02.2019, № 17 від 26.02.2019; платіжним дорученням №15962 від 01.02.2019; податковою накладною № 2 від 01.02.2019; актом звірки розрахунків за період 01.02.2019-31.03.2019.
КТ  « Желєв С.С. і компанія»  Мелітопольського елеватора»  мало господарські взаємовідносини із ФГ «Посів», які підтверджуються договором поставки №24-2019 від 13.02.2019 р. та додатковою угодою № 1 від 20.02.2019, накладними № 1 від 18.02.2019, № 2 від 19.02.2019, № 3 від 20.02.2019;  товарно-транспортними накладними від 18.02.2019, від 19.02.2019, від 20.02.2019; платіжними дорученнями №16271 від 25.02.2019, № 16175 від 14.02.2019; податковими накладними № 1 від 14.02.2019, № 2 від 19.02.2019, № 3 від 20.02.2019; актом звірки розрахунків за період лютий 2019 року.
КТ  «Желєв С.С. і компанія»  Мелітопольського елеватора»  мало господарські взаємовідносини із ФГ Ковальова В.О., які підтверджуються договором поставки №19-2019 від 05.02.2019 р., накладними № 2 від 08.02.2019, № 3 від 14.02.2019, № 4 від 21.02.2019, товарно-транспортними накладними від 08.02.2019, від 14.02.2019, від 21.02.2019, платіжними дорученнями №15991 від 05.02.2019, № 16298 від 26.02.2019, податковими накладними № 1 від 05.02.2019, № 2 від 21.02.2019, актом звірки розрахунків за період 01.02.2019-31.03.2019.
КТ  «Желєв С.С. і компанія»  Мелітопольського елеватора»  мало господарські взаємовідносини із Селянським (фермерським) господарством «Росток», які підтверджуються договором поставки №31-2019 від 20.02.2019 р., видатковими накладними № ро-0000012 від 20.02.2019, №ро-0000014 від 22.02.2019, товарно-транспортними накладними № 12 від 20.02.2019, № 14 від 22.02.2019, платіжними дорученнями №16217 від 21.02.2019, № 16262 від 22.02.2019, № 16299 від 26.02.2019, № 16391 від 01.03.2019, податковими накладними № 15 від 20.02.2019, № 17 від 22.02.2019.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підтвердження належним чином оформленими первинними документами реального здійснення господарських операцій, документального підтвердження формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «Агройл», С(Ф)Г «Росток», ФГ «Ковальова Володимира Олександровича », «ФГ «Посів», належного оформлення та відсутності зауважень у контролюючого органу до податкових накладних.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ГУ ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2019 р., за результатами якої складено акт № 288/08-01-12-02/00951652 від 17.05.2019 р., яким встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, абз. б) п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19) на суму 949  435 грн.; завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платник у банку, (р. 20.2.1) на суму 949  434 грн.;  завищено суму  від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (р. 21) на суму 1 грн.
За наслідками податкової перевірки ГУ ДФС прийнято 11.06.2019 р. податкові повідомлення-рішення: № 0008191202 про зменшення  суми бюджетного відшкодування з податку на додана вартість по податковій декларації за лютий 2019 р. на суму 949 434 грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій  розмірі 474 717 грн., № 0008201202 про зменшення розміру від`ємного значення  суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму  1 грн.
          Виходячи зі змісту акту перевірки, підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість став висновок контролюючого органу про недоведеність фактичного здійснення господарських операцій позивача з придбання товарів у  ТОВ «Агройл», С(Ф)Г «Росток», ФГ Ковальова В.О. , ФГ «Посів».
          Судом встановлено, що 01.02.2019 р. КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» як покупцем укладено з ТОВ «Агройл» як продавцем договір поставки № 15-2019, предметом якого  є придбання  соняшника врожаю 2018 р. (а.с. 80).   
28.02.2019 р. КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» як покупцем укладено з ТОВ «Агройл» як продавцем договір поставки № 39-2019, предметом якого  є придбання  соняшника врожаю 2018 р. (а.с. 81).
Фактичне отримання позивачем товару підтверджено видатковими накладними № РН-0000006 від 05.02.2019 р., № РН-0000007 від 06.02.2019 р., № РН-0000008 від 07.02.2019 р., № РН-0000009 від 11.02.2019 р., № РН-0000010 від 13.02.2019 р., № РН-0000011 від 15.02.2019 р., № РН-0000012 від 18.02.2019 р., № РН-0000013 від 20.02.2019 р., № РН-0000014 від 21.02.2019 р., № РН-0000015 від 22.02.2019 р., № РН-0000016 від 26.02.2019 р.; товарно-транспортними накладними № 1 від 05.02.2019 р., № 2 від 05.02.2019 р., № 3 від 05.02.2019 р., № 5 від 06.02.2019 р., № 4 від 06.02.2019 р., № 6 від 06.02.2019 р., № 7 від 11.02.2019 р., № 8 від 11.02.2019 р., № 9 від 13.02.2019 р., № 10 від 15.02.2019 р., № 11 від 15.02.2019 р., № 13 від 18.02.2019 р., № 12 від 18.02.2019 р., № 14 від 20.02.2019 р., № 15 від 21.02.2019 р., № 16 від 22.02.2019 р., № 17 від 26.02.2019 р. (а.с. 82-109).
Платіжним дорученням № 15962 від 01.02.2019 р. позивачем здійснено перерахування ТОВ «Агройл» грошових коштів в розмірі 3  150  000 грн., в тому числі податок на додану вартість, із посиланням  на зазначений договір (а.с. 110). 
ТОВ «Агройл» виписано позивачу податкову накладну № 2 від 01.02.2019 р. на суму 3  150  000 грн., в тому числі податок на додану вартість - 525 000 грн. (а.с. 111).
13.02.2019 р. КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» як покупцем укладено з фермерським господарством «Посів» як продавцем договір поставки № 24-2019, предметом якого  є придбання  соняшника врожаю 2018 р. (а.с. 113). Додатковою угодою № 1 від 20.02.2019 р. визначено обсяг та вартість поставки (а.с. 114). 
Фактичне отримання позивачем товару підтверджено накладними № 1 від 18.02.2019 р., № 2 від 19.02.2019 р., № 3 від 20.02.2019 р.;  товарно-транспортними накладними від 18.02.2019 р., від 19.02.2019 р., від 20.02.2019 р. (а.с. 115-122).
Платіжними дорученням № 16271 від 25.02.2019 р. на суму 446  245 грн., в тому числі податок на додану вартість, № 16175 від 14.02.2019 р. на суму 597  919 грн., в тому числі податок на додану вартість, позивачем здійснено оплату придбаного товару (а.с. 123-124). 
ФГ «Посів» виписано позивачу податкові накладні № 1 від 14.02.2019 р. на суму 597 919 грн., в тому числі податок на додану вартість - 99  653,17 грн., № 2 від 19.02.2019 р. на суму 97  438,08 грн., в тому числі податок на додану вартість - 16  239,68 грн., № 3 від 20.02.2019 р. на суму 348  806,94 грн., в тому числі податок на додану вартість - 58  134,49 грн.  (а.с. 125-127).
05.02.2019 р. КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» як покупцем укладено з фермерським господарством ОСОБА_3 як продавцем договір поставки № 19-2019, предметом якого  є придбання  соняшника врожаю 2018 р. (а.с. 129). 
Фактичне отримання позивачем товару підтверджено накладними № 2 від 08.02.2019 р., № 3 від 14.02.2019 р., № 4 від 21.02.2019 р., товарно-транспортними накладними від 08.02.2019 р., від 14.02.2019 р., від 21.02.2019 р. (а.с. 130-137).
Платіжними дорученням № 15991 від 05.02.2019 р. на суму 1  065  902,04 грн., в тому числі податок на додану вартість, № 16298 від 26.02.2019 р. на суму 43  942,33 грн., в тому числі податок на додану вартість, позивачем здійснено оплату придбаного товару (а.с. 138-139). 
ФГ ОСОБА_3  виписано позивачу податкові накладні № 1 від 05.02.2019 р. на суму 1  065  902,04 грн., в тому числі податок на додану вартість - 177 650,34 грн., № 2 від 21.02.2019 р. на суму 43 942,33 грн., в тому числі податок на додану вартість - 7 323,72 грн.  (а.с. 140-141).
20.02.2019 р. КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» як покупцем укладено з селянським (фермерським) господарством «Росток» як продавцем договір поставки № 31-2019, предметом якого  є придбання  соняшника врожаю 2018 р. (а.с. 143). 
Фактичне отримання позивачем товару підтверджено видатковими накладними № ро-0000012 від 20.02.2019 р., № ро-0000014 від 22.02.2019 р., товарно-транспортними накладними № 12 від 20.02.2019 р., № 14 від 22.02.2019 р. (а.с. 144-147).
Платіжними дорученням № 16217 від 21.02.2019 р. на суму 320 667,90 грн., в тому числі податок на додану вартість, № 16262 від 22.02.2019 р. на суму 351 088,02 грн., в тому числі податок на додану вартість, № 16299 від 26.02.2019 р. на суму 71  933,62 грн., в тому числі податок на додану вартість, № 16391 від 01.03.2019 р. на суму 70  217,60 грн., в тому числі податок на додану вартість,  позивачем здійснено оплату придбаного товару (а.с. 148-151). 
С(Ф)Г «Росток»  виписано позивачу податкові накладні № 15 від 20.02.2019 р. на суму 392 601,52 грн., в тому числі податок на додану вартість - 65 433,59 грн., № 17 від 22.02.2019 р. на суму 421 305,62 грн., в тому числі податок на додану вартість - 70 217,60 грн.  (а.с. 152-153).
В обґрунтування використання придбаного товару в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності  позивачем надано до матеріалів справи акт приймання-передачі на давальницьку переробку насіння соняшника від 28.02.2019 р. (а.с. 154).  
Основними видами діяльності КТ «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є  складське господарство; допоміжна діяльність у рослинництві; виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; вантажний автомобільний транспорт (а.с. 163-167). 
Оприбуткування товару підтверджено відповідними документами бухгалтерського обліку.
Використання придбаного товару у власній господарської діяльності позивачем доведено, зокрема, картками складського обліку, в яких зазначено про видачу товару у виробництво. 
Суми податку на додану вартість, сплачені у складі вартості  товарів, віднесено позивачем  до складу податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 р.  
Документи, складені за результатами здійснення спірних господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу  датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 цього кодексу  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
За положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом  201.10  статті  201 Податкового кодексу України  визначається порядок складання та реєстрації податкової накладної.
Видача позивачу належним чином оформлених податкових накладних контрагентами не є спірним питанням. Також не є спірним питанням факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
          Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.
В цьому випадку суми податку на додану вартість, які підлягали сплаті у зв`язку з придбанням товарів,  підтверджені податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому такі суми мають бути  включені до складу податкового кредиту. 
Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. 
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа. 
Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на п.ідставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. 
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Первинні документи, якими позивач підтверджує фактичне здійснення спірних господарських операцій, повністю відтворюють зміст господарських операцій,  містять інформацію щодо фактично здійснених господарських операцій. Зокрема, наявні в матеріалах справи первинні документи підтверджують фактичне отримання позивачем товарів (соняшника) за спірними угодами, оприбуткування таких товарів (послуг),  подальший  рух та використання  у власній господарській діяльності.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначається статтею 200 Податкового кодексу України.
Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За приписами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Враховуючи, що позивачем як в ході податкової перевірки, так й процесі розгляду справи у суді, належними доказами (належним чином оформленими первинними документами) підтверджена правомірність формування податкового кредиту, а також розрахунку від`ємного значення суми податку на додану вартість та визначення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необґрунтованість висновків акту перевірки про завищення позивачем  від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 949  435 грн., завищення від`ємного значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платник у банку, на суму 949  434 грн., а також  завищення суми  від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 1 грн.
Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень, що є предметом позову.
Фактично контролюючим органом поставлено під сумнів фактичне отримання товару від зазначених вище контрагентів внаслідок  певної дефектності товарно-транспортних накладних, а також не надання до перевірки прибуткових ордерів та довіреностей на отримання товару.
Ці ж обставини зазначено апелянтом як доводи апеляційної скарги.
Судом першої інстанції у судовому рішенні надана правова оцінки усім зазначеним доводам контролюючого органу, яка апелянтом не спростована.
Так, за доводами апелянта в товарно-транспортних накладних, виписаних контрагентами-постачальниками, відсутні відомості про  пункт розвантаження, про особу, яка одержувала товар, кількість місць, відповідальних осіб, відсутня інформації про перевізника вантажу, кількість соняшника при навантажуванні,  супровідні документи на вантаж, на яку суму його відпущено, час прибуття, час вибуття при навантажуванні.
Разом з тим,  товарно-транспортні накладні містять інформацію про назву документу, дату складання, найменування перевізника, вантажовідправника та його адресу, вантажоодержувача та йогу адреса, найменування та кількість вантажу, тобто основні відомості, які дають змогу  однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марку, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження, розвантаження, прізвище водія, відомості про особи, що  прийняла та здали вантаж, відповідальну особи, що здала, та особи, що прийняла вантаж.
Відсутність в товарно-транспортних накладних інших відомостей не є тим порушенням, яке дає підстави для висновку про нездійснення суб`єктом господарювання господарської операції з поставки товару.
За правовою позицією, викладеною Верховним Судом  у постанові  від 06.02.2018 р. в справі № 804/4940/14,  наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Доводи апелянта про не надання позивачем до перевірки прибуткових ордерів спростовуються наступним.
За умовами укладених позивачем з ТОВ «Агройл», С(Ф)Г «Росток», ФГ Ковальова В.О. , ФГ «Посів» договорів поставка товару здійснюється  безпосередньо на адресу ТОВ «Мелітопольський олійноекстраційний завод» (ТОВ «МОЕЗ»), з яким позивачем укладено договір на переробку давальницької сировини.
Як вказано вище, актом прийому-передачі на давальницьку переробку насіння соняшника від 28.02.2019 р. (а.с. 154) підтверджено отримання ТОВ «МОЕЗ» насіння соняшника протягом лютого 2019 р.
Крім того, суд зазначає, що контролюючим органом не встановлено порушень податкового законодавства при здійсненні операцій з давальницької сировиною, що підтверджено змістом акту перевірки (а.с. 22).
Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість стягнення витрат на професійну правничу допомогу через не підтвердження належними доказами фактичного виконання робіт (акту виконаних робіт, книги обліку доходів і витрат адвоката), суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати  на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини  3 статті 132 КАС).
Стаття 134 КАС України  встановлює, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2).
Згідно з частиною 3 статті 134 КАС  України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 5 статті 134 КАС розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 134 КАС обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи містять підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також фактичне отримання такої допомоги, пов`язаної з розглядом цієї справи, зокрема, договір про надання юридичних послуг від 05.05.2019 р., укладений між  КТ «Желєв С.С. і компанія» «Мелітопольського елеватора» (замовник) та адвокатом Безухом А.М., протокол узгодження договірної ціни, рахунок,  платіжне доручення № 18466 від 24.07.2019 р., яким  позивачем сплачено грошові кошти за послуги адвоката згідно з договором від 05.05.2019 р. на рахунок адвоката Безуха А.М. в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно, судом першої інстанції обґрунтовано визнано такою, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі   2000 грн., зважаючи на те, позивачем документально підтверджено понесені  витрати.
Апелянтом не доведено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з відповідача на користь позивача, є неспівмірним  з ціною позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. в справі № 280/3106/19 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. в справі № 280/3106/19 за позовом Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія» Мелітопольського елеватора» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 24.02.2020 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 25.02.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко