ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«29» січня 2020 року

м. Харків

справа № 638/2304/17-ц

провадження № 22ц/818/145/20

 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Бровченка І.О., Маміної О.В.,
за участю секретаря – Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , представник відповідача – ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу – Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, представник особи, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року в складі судді Семіряда І.В.
в с т а н о в и в:
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2015 року між їхнім батьком ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір дарування грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_2 подарував відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн. 

Вказав, що цей договір сторони уклали у його присутності, за згодою дружини ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , у письмовій формі та домовились, що після новорічних свят у строк до 01 лютого 2016 року нотаріально його посвідчать.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 раптово помер в результаті хвороби, що унеможливило нотаріальне посвідчення оспорюваного правочину.

Вказав, що такий договір є недійсним, оскільки під час його укладення сторонами не додержано норм законодавства щодо його форми та змісту, а саме: умовами договору не передбачений строк передання коштів; текст договору не містить реквізитів сторін, зокрема, відсутні паспортні дані сторін; не зазначено мету та цільове використання коштів; не зазначено права та обов`язки обдарованого; сторонами укладено такий договір без згоди позивача.

Зазначив, що вказані умови є істотними для договору дарування і не зазначення їх тягне за собою недійсність правочину, який порушує його права щодо участі у справах сім`ї. 

Просив визнати недійсним договір дарування грошових коштів від 18 грудня 2015 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – змінити у частині мотивів та підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 

Зокрема, вважав, що судом першої інстанції при вирішенні спору невірно застосовані норми частини 3 статті 215 ЦК України; що докази, за якими суд дійшов висновку щодо відмови позивачу в задоволенні позову грунтуються суто на поясненнях свідків; що права Головного управління Державної податкової служби у Харківській області порушено цим судовим рішенням, оскільки грошова сума подарунку була предметом спору в адміністративній справі, в якій Головне управління Державної податкової служби у Харківській області приймало участь як відповідач.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області – задоволено; ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

27 серпня 2018 року та 01 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви ОСОБА_2 на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, в яких він вказав, що рішення суду не стосується прав та обов`язків податкового органу; що факти, які встановлені у даній справі, могли бути спростовані податковим органом в межах адміністративної справи, однак управлінням не надано до адміністративного суду жодних доказів не укладення спірного договору дарування. Тому, просив закрити апеляційне провадження у справі.

21 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, у якому він зазначив, що рішення у справі ухвалено з приводу спору у приватно-правових відносинах, тому не впливає на результат розгляду адміністративної справи і податковий орган не мав права на апеляційне оскарження судового рішення. У зв`язку з чим просив закрити апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, – задоволено; ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року замінено Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області на Головне управління Державної податкової служби у Харківській області.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Харківській області.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час укладення оспорюваного договору дарування сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та фактично виконано договір, а недотримання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення обумовлено об`єктивними непереборними причинами, оскільки ОСОБА_2 раптово помер. 

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2015 року між батьком cторін та відповідачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір дарування грошових коштів, згідно умов якого ОСОБА_2 подарував відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000 000,00 грн. (а. с. 6, 9, том 1). В усній формі оговорили строк для нотаріального посвідчення договору до 01 лютого 2016 року.

У пунктах 2, 5, 6 вказаного договору зазначено, що дарувальник свідчить, що дійсно є власником грошових коштів та не має обмежень щодо свого права розпорядження грошовими коштами, які на момент укладення договору нікому іншому не подаровані, не відчужені іншим способом, права третіх осіб щодо них відсутні, питання права власності на них не є предметом судового розгляду, будь-які спори щодо них відсутні, грошові кошти не внесені до статутного капіталу юридичної особи.
Прийняття обдаровуваним примірника даного договору є прийняттям дарунка.

Сторонами підтверджено, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності з їх справжньою волею, без будь - якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу та правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови.

Як вбачається з пункту 3 договору дарування та копії заяви ОСОБА_5 від 18 грудня 2015 року договір укладено за згодою дружини дарувальника (а. с. 27, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в салоні літака в м. Харкові через хронічну серцеву недостатність, атеросклеротичну хворобу серця, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №290-ДМ від 21 січня 2016 року (а. с. 4-5, том 1).

Як в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 13), так і в Конституції України (стаття 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Такі самі положення передбачені Цивільним Кодексом України та Цивільним процесуальним Кодексом України. Зокрема, статтею 4 ЦПК України та статтею 15 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, Цивільним Кодексом України та Цивільним процесуальним Кодексом України право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під захистом права розуміється державно – примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
Таким чином, порушення має бути реальним, обгрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи – позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач просив визнати недійсним правочин, посилаючись на те, що укладеним між батьком сторін та відповідачем договором дарування порушуються його права. При цьому, скориставшись способом захисту, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 16 ЦК України, позивач не зазначив мету, якої він прагне досягти, яким чином буде відновлено його порушене право та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Матеріали справи свідчать про те, що укладений між батьком сторін та відповідачем договір дарування прав позивача не порушує. Посилаючись на недійсність правочину з формальних підстав та не зазначаючи при цьому спрямованості на відновлення свого порушеного права, позивач таким чином фактично вказав на відсутність такого порушення. Проте, недійсність правочину як приватно – правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, на що звернув увагу Верховний Суд при ухваленні постанови від 05 вересня 2019 року по цій справі

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Вирішуючи спір, суд не надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права на момент звернення до суду, а також, не визначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до статті другої ЦПК України завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позову позивачу з підстав недоведеності його позову.
Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходячи з вимог статті 367 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу – задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову позивачу з підстав відсутності порушеного права.

Інші вимоги апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області судова колегія до уваги не приймає за відсутністю порушеного права позивача.

Оскільки фактично в задоволенні позову позивачу відмовлено з інших підстав, питання щодо перерозподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується. 

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області – задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання договору дарування грошових коштів недійсним – залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 І.О. Бровченко

                                                                       О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року.