Єдиний унікальний номер 229/4396/19 
Номер провадження 22-ц/804/556/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року                                                                                                        м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Будулуци М.С., 
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік (справа № 229/4396/19, суддя Гонтар А.Л., повний текст рішення складено 04 листопада 2019 року в місті Дружківка Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік.
В своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що з 08 липня 2016 року вона працювала електромеханіком дільниці ІІ групи у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
ОСОБА_1 була звільнена з роботи 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату.
На день її звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, вихідна допомога при звільненні, що в загальній сумі складає 20 066,98 грн.: за березень 2017 року - 4 460,82 грн., однак в цьому місяці був виплачений аванс у сумі 2 188,66 грн. (з урахування податків та обов`язкових платежів), а тому до сплати підлягає заробітна плата в розмірі 2 272,16 грн.; за квітень 2017 року - 3 362,33 грн., за травень 2017 року - 3 362,33 грн., за червень 2017 року - 845,88 грн. та за липень 2017 року - 10 224,28 грн.
Суми з оплати праці, що належать до виплати позивачу від відповідача, не виплачені. 
Відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», позивачу належать до виплати: компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат у сумі 4 834,16 грн. та сума винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 52,5 % від окладу за грудень 2016 року в сумі 2 079,52 грн.
Остаточно ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості за 2017 рік заробітної плати в розмірі 20 066 грн. 98 коп.; суму винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 2 079 грн. 52 коп., компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат у сумі 4 834 грн. 16 коп.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати,винагороди за підсумками роботи за 2016 рік задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 20 067 грн. 53 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 4 834 грн. 16 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 773 грн. 08 коп.
В решті позову відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем. 
Суд безпідставно прийняв до уваги докази позивача щодо розміру заборгованості з заробітної плати, нарахування якої не здійснювалося через відсутність первинних документів. 
Надані позивачем розрахунки заборгованості з заробітної плати виготовлені на непідконтрольній території та оформлені з порушенням вимог законодавства. 
Відповідач не має можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт працівником та розміру нарахованих сум. 
Крім того, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, згідно якого встановлено події, які унеможливлюють здійснення нарахування та виплати заробітної плати.
Також відповідач зазначив, що суд першої інстанції помилково стягнув з нього судовий збір в дохід держави в розмірі 1 773,08 грн., тоді як розмір судового збору до стягнення становить 709,23 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 26 980 грн. 66  коп., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.
Трудовою книжкою, виданою 20 червня 1998 року на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працювала у Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року №303 було реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді старшого електромеханіка, з якої наказом № 8862/ДН-ОС від 10 липня 2017 року позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст.40 КЗпП України (а.с.13-17).
З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року ОСОБА_1 нараховано в березні 2017 року до оподаткування 4 460,82 грн., до виплати 3 547,17 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 3 362,33 грн., до виплати 2 673,67 грн., в травні 2017 року до оподаткування 3 362,33 грн., до виплати 2 673,67 грн., в червні 2017 року до оподаткування 845,88 грн., до виплати 672,63 грн., в липні 2017 року до оподаткування 10 224,28 грн., до виплати 8 183,35 грн. (а.с.29-33).
Видатковим ордером на виплату грошей №б/н від 20 вересня 2017 року за березень 2017 року, виданою ВП ВМЕУ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за підписом головного бухгалтера встановлено, що ОСОБА_1 отримала за березень 2017 року 1 739,95 грн. (а.с. 80).
Відповідно до довідки №1727/2 від 07 жовтня 2019 року, виданої Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 2 188,11 грн., до видачі - 1 739,95 грн. (а.с.78).

Судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та те, що при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 22 255,64 грн.
В той же час, суд прийняв до уваги доводи відповідача про часткову фактичну виплату заробітної плати позивачу за березень 2017 року в розмірі 1 739,95 грн. (2 188,11 грн. - загальна сума нарахованої заробітної плати), про що свідчить відповідна довідка про доходи, а також копія видаткового касового ордеру від 20 вересня 2017 року, яка містить особистий підпис позивача. 
Таким чином, на думку суду, загальна сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 20 067,53 грн. (без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Також судом визначено, що при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 067,53 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. 
Отже, суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 067,53 грн., яка нарахована без утримань, та зобов`язав відповідача утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Суд перевірив розрахунки та визначив, що загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період березень - липень 2017 року становить 4 834,16грн. 
При вирішенні справи суд посилався на ст.ст. 47, 94, 110, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.
Такі висновки суду є правильними.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Апеляційна скарга відповідача в частині перегляду рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за заробітною платою за період з березня 2017 року по липень 2017 року та компенсації втрати частини грошових доходів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством не покладено на позивача обов`язку здійснювати збереження документації (кадрової, первинної, бухгалтерської, технічної, договірної, податкової, архівної тощо), що стосується його трудових відносин з роботодавцем. Навпаки, саме відповідач, як роботодавець позивача, повинен вжити всіх необхідних заходів для збереження первинної документації.
Відповідачем не надано до суду будь яких доказів, які б підтверджували факт знаходження первинної документації з питань трудових відносин (у тому числі відносно розміру заробітної плати) із позивачем у будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (АДРЕСА_1 ), або в інших містах на території зони проведення АТО.
Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Що ж стосується твердження відповідача про ненадання належної оцінки Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України, то апеляційний суд його відхиляє, оскільки цей висновок підтверджує відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, так як Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 10 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає. Однак останнє не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками при звільненні та нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що передбачено наведеними нормами трудового законодавства.

Довід апеляційної скарги стосовно ухвалення рішення на підставі паперів, складених невідомими особами, то апеляційний суд його також відхиляє, як безпідставний, з огляду на наступне.

Наказ (розпорядження) № 8862/ДН-ОС від 10 липня 2017 року (із зазначенням про виплату компенсації за 22 дня відпуски та вихідної допомоги) підписано в.о. начальника Дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським, який підписав довідку про доходи ОСОБА_1 , оригінал якої додано до відзиву на позов, та знаходиться у матеріалах справи (а.с. 24, 78). 
Розрахунки заробітної плати (табуляграми) за період з березня 2017 року по липень 2017 року виконані за наявності всіх реквізитів відповідача та належно завірені (а.с. 29, 30, 31, 32, 33).
Будь - яких доказів та документів, які б спростовували надані позивачем документи, відповідач до матеріалів справи не надав. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що надані позивачем документи оспорені в судовому порядку та визнані недійсними.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі належних та допустимих доказів, з додержанням вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.
Отже, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, наказу (розпорядження) № 8862/ДН - ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача оплати простою, компенсації за 22 дня невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, всього на суму 20 067,53 грн., з яких АТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податки та інші обов`язкові платежі.
Також суд першої інстанції, перевіривши розрахунки позивача, правильно визначив суму компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, нарахованої в розмірі 4 834,16 грн.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 надала суду наказ (розпорядження) № 8862/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з нею за п. 1 ст. 40 КЗпП України, в якому йдеться мова про необхідність виплати їй компенсації за 22 дня відпустки, вихідної допомоги, копії табуляграм (розрахунків заробітної плати за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року (а.с. 29-33), які суд першої інстанції належно оцінив.
Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростував та в апеляційній скарзі вказав лише свої заперечення проти документів, наданих позивачем.
Твердження відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з заробітної плати, є помилковим з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».
Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.
Посилання в апеляційній скарзі на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України стосовно наявності форс - мажорних обставин, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, оплати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги) та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Водночас, апеляційний суд погоджується з доводом апеляційної скарги стосовно неправильного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, та вважає що рішення суду в частині стягнення судового збору слід змінити, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1 921 грн.
У відповідності до п.п. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову.
На день звернення позивача до суду, ціна позову становила 26 980,66грн.
З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4) на день звернення до суду.
Позовні вимоги судом задоволені частково на суму 24 901,69 грн., що становить 92,3% від ціни позову.
З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 709,23 грн. (92,3% від 768,40 грн.).
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору підлягає зміні.
З Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 709,23 грн.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» щодо стягнення заборгованості з заробітної платі та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року в частині стягнення судового збору змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), на рахунок отримувача (IBAN) UA798999980000031211256026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір в розмірі 709 грн. 23 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 03 березня 2020 року.

Суддя - доповідач       М.С. Будулуца

Судді:         О.В. Агєєв

         А.В. Гапонов