ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 363/1264/15
провадження № 61-16401 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),          Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року в складі судді Баличевої М. Б. та на постанову апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року в складі колегії суддів Іванової І. В., Верланова С. М., Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 8 603,74 доларів США заборгованості за кредитним договором, з яких 8 090,37 доларів США заборгованості за кредитом, 359,73 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 121,32 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 32,32 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань. 
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 липня 2006 року банк уклав із ОСОБА_1 кредитний договір № К2S4GK00260014, відповідно до умов якого останній було надано кредит в розмірі 11 840,93 доларів США на строк до 23 липня 2021 року зі сплатою 1 % щомісячних на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,5 % від суми наданого кредиту щомісячно. 
 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 8 603,74 доларів США, яку банк просить стягнути в судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що у період з березня 2007 року до квітня 2016 року право вимоги за спірним кредитним договором належало компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), яка не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісію.
 
Відповідач у цей період сплатила по кредитному договору 38 965,96 доларів США, тобто повернула тіло кредиту, а на час звернення банку до суду між ним та відповідачем не існувало цивільно-правових відносин, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У квітні 2018 року Литвиненко О. Л., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку. 
 
Представник позивача зазначає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду України по справі № 6-979цс15.
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від адвоката Зайвого А. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник відповідача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Представник відповідача зазначає, що у лютому 2007 року банк повідомив відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».
 
Зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року у справі № 523/14156/15 встановлено, що компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є резидентом України та не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 24 липня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № К2S4GK00260014, за яким банк надав позичальнику кредит в загальній сумі 11 840,93 доларів США на строк до 23 липня 2021 року зі сплатою 1 % щомісячних за користування кредитом на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,5 % від суми наданого кредиту щомісячно.
 
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 24 липня 2006 року позичальник та банк уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
19 лютого 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» уклали договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», який був нотаріально посвідчений 16 березня 2007 року, за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 по спірному кредитному договору.
 
За період з 24 липня 2006 року по 10 березня 2015 року відповідач погасила заборгованість по кредитному договору в розмірі 38 965,96 доларів США, включаючи сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % щомісячних на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,5 % від суми наданого кредиту щомісячно, залишком заборгованості по вказаному рахунку є 0 доларів США.
 
14 квітня 2016 року був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» стосовно зобов`язань ОСОБА_1 , кредитором за яким знову став ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
 
Суди встановили, що відповідач погасила заборгованість по тілу кредиту, а компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.
 
Також суди встановили, що на час подання позову у березні 2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Заміна сторони у справі не проводилась, відповідне клопотання сторонами не заявлялось.
 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня               2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18),                         від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження                                        № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18).
 
Доводи касаційної скарги про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки судами встановлено, що відповідач отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі та погашав заборгованість по кредитному договору.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                          М. М. Русинчук