УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2020 року
м. Київ
справа № 761/15544/16-ц
провадження № 61-95ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», 
відповідач за первісним позовом -  ОСОБА_1 , 
позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 , 
відповідач за зустрічним позовом - Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», 
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про визнання договору про надання послуг мобільного зв`язку частково недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (далі - ПрАТ «МТС Україна») задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «МТС Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги за договором № 5162465 від 20 серпня 2010 року у розмірі 61 297,58 грн та 1378 грн у відшкодування судового збору. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору, надано заявнику десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків.
Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що посилання  ОСОБА_1 на те, що він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,є необґрунтованими, оскільки  ОСОБА_1 не є позивачем за первісним позовом, а тому не може користуватися правом звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що  ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення за наслідками розгляду зустрічного позову.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року визнано неподаною і повернено заявнику. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Київський апеляційний суд виходив із того, що  ОСОБА_1 вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконав.
Не погоджуючись із ухвалою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року,  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
З аналізу статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України вбачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Вважає, що суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України установлено, що до апеляційної скарги додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Суд апеляційної інстанції за матеріалами апеляційної скарги установив, що  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги на судове рішення не сплачено, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення апеляційної скарги заявника без руху.
Посилання заявника на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення і відхиляються касаційним судом, оскільки за первісним позовом ОСОБА_1 не є позивачем, який звернувся до суду за захистом свого порушеного права, а тому положення вказаної норми Закону України «Про захист прав споживачів» на нього не поширюються. 
Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір у визначеному розмірі та відсутність у  ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що судом апеляційної інстанції належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором у встановленому розмірі) у цій справі дотримано.
Варто зазначити, що обов`язок сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апеляційний суд, встановивши, що недоліки апеляційної скарги заявником не усунено, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року неподаною та повернення її заявнику. 
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року колегія суддів відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про визнання договору про надання послуг мобільного зв`язку частково недійсним.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов 
М. Ю. Тітов