ОКРЕМА ДУМКА
судді Верховного Суду Гриціва М. І. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 800/623/16 (800/98/16)[провадження № 11?1399заі18] за позовом  ОСОБА_1  до Вищої ради правосуддя, яка є правонаступником Вищої ради юстиції (далі - ВРП, ВРЮ відповідно), про визнання дій протиправними та скасування рішення, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року. 
01 листопада 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.
За наслідками розгляду цієї скарги Велика Палата Верховного Суду 12 грудня 2019 року ухвалила постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково:рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення ВРЮ від 14 січня 2016 року № 1/0/15-16 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді -скасувала та ухвалила нове рішення, яким позов у цій частині задовольнила частково: скасувала рішення ВРЮ від 14 січня 2016 року № 1/0/15-16 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді. В іншій частині рішення суду залишила без змін.
Ухвалення такої постанови обґрунтовано тим, що зміст оскаржуваного Рішення ВРЮ та інші матеріали дисциплінарної справи, характер допущених суддею ОСОБА_1 процесуальних порушень не свідчить про порушення присяги судді, а містить ознаки дисциплінарного проступку, який на час його вчинення міг би кваліфікуватися за частиною першою статті 83 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» як істотне порушення норм процесуального права при здійсненні правосуддя, зокрема не наведення достатніх мотивів ухваленого судового рішення.
З постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по суті спору не погоджуюся і керуючись частиною третьою статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне висловити окрему думку.
У цій справі Велика Палата Верховного Суду надала правову оцінку спірному рішенню ВРЮ через призму співмірності застосованого цим органом виду дисциплінарної відповідальності в контексті обставин, за яких позивач вчинив дисциплінарні проступки, поставлені йому за провину. 
По суті Велика Палата Верховного Суду вдалася до перевірки обставин та правової оцінки дій/поведінки судді під час здійснення нею правосуддя, відтак дійшла висновку про невмотивованість рішення ВРЮ щодо обраного виду дисциплінарного стягнення як підстави для того, щоб його скасувати.
Погоджуюся з тим, що Велика Палата Верховного Суду наділена юрисдикцією на розгляд скарг на рішення ВРП (ВРЮ), втім, на моє переконання, обсяг цієї юрисдикції, з огляду на характер спірних відносин, їхній зміст та суб`єктний склад, зокрема конституційно-правовий статусВРП (ВРЮ) у процедурі притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, має певні рамки. Їхні чіткі межі слід визначати в контексті обставин конкретного спору, однак у будь-якому випадку суд адміністративної юрисдикції не може переймати на себе повноваження ВРП (ВРЮ) щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, що охоплює, в тому числі, обрання виду дисциплінарного стягнення. 
Накладення дисциплінарного стягнення на суддю є формою (видом) юридичної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок і вид цього стягнення корелюється з конкретними обставинами, за яких його вчинено (тобто тих, які в сукупності становлять склад проступку), а також з урахуванням інших чинників, як-от наслідки дисциплінарного проступку, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень. Оцінити дії судді при здійсненні правосуддя на предмет наявності в них складу дисциплінарного проступку, відтак обрати вид стягнення може тільки ВРП (ВРЮ), що висновується з конституційно-правового статусу цього органу. У цьому зв`язку завданням суду адміністративної юрисдикції при розгляді таких справ як ця є, з-поміж іншого, перевірити наявність юридичних і фактичних підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а також дотримання встановленої процедури ухвалення рішення. За певних обставин суд може звернути увагу на неспівмірність (непропорційність) застосованого дисциплінарного стягнення зі скоєним проступком, але це має бути надто очевидним (явним) і таким, що потребує реагування. 
За обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду по суті висловила незгоду з тим видом дисциплінарного стягнення, яке застосувала ВРЮ до позивача. Тому скасування обраного виду дисциплінарного стягнення, на мою думку, виходить за межі повноважень адміністративного суду і певною мірою є посяганням на повноваження цього органу. 
 
Суддя                                                                                                                               М. І. Гриців