Ухвала                                                                                           Іменем України
20 січня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 466/9913/16-к
провадження № 51-271ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах 
ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова 
від 31 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 17 жовтня 2019 року,
встановив:   
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 
2019 року
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , не судиму, 
засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 
Цивільний позов задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов, заявлений останнім, в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду з наданням можливості звернутися в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_5 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено, скасовано в частині вирішення цивільного позову і направлення в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції. У решті вирок суду залишено без зміни. 
ОСОБА_5 05 вересня 2016 року приблизно о 18:00, перебуваючи в приміщенні магазину на вул. Лемківській,15а у м. Львові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , вилила гарячу рідину на шию потерпілого, після чого завдала ударів ногою по коліну ОСОБА_6 , чим заподіяла останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи 
№ 1810 від 22 вересня 2016 року опік I ступеня на шиї та пошкодження у вигляді розтягу медіальної колатеральної зв`язки коліна, які відносяться до ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 висловив вимогу про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на недоведеність винуватості ОСОБА_5 
у вчиненні інкримінованого злочину. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з вироком суду першої інстанції висновки про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджуються сукупністю доказів, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та належно оцінив. 
Зокрема, винуватість  ОСОБА_5 підтверджуєтьсяпоказаннями потерпілого, свідків; письмовими доказами, які узгоджуються між собою, не містять суперечностей, що могли б поставити під сумнів їх  достовірність.
Незгода захисника із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
Доводи у касаційній скарзі захисника про недоведеність винуватостіОСОБА_5  у вчиненні інкримінованого злочину та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону аналогічні доводам, наведеним у його апеляційній скарзі. Такі доводи апеляційний суд ретельно перевірив та визнав безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.  
Призначене  ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, воно є необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Її також було обґрунтовано звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника  ОСОБА_4 , та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які потребують перевірки за матеріалами кримінального провадження. Із наданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                        ОСОБА_3