ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 р. 	Справа № 440/3177/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава  по справі № 440/3177/19
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Національної поліції в Полтавській області                      
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту - відповідач, ГУ НП в Полтавській області, в якому просив суд :
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рапорт та документи ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги, інваліду ІІ групи, що втратив працездатність в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, інваліду ІІ групи, що втратив працездатність в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року та Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі 174240,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог пояснив, що при виконанні службових обов`язків 18 листопада 2015 року позивач внаслідок судомного нападу отримав ЗЧМТ та струс головного мозку. Позивача звільнено зі служби в поліції з 15 січня 2016 року згідно з наказом ГУ НП в Полтавській області №7о/с від 15 січня 2016 року зі змінами, внесеними наказом №45 від 10 лютого 2017 року, у зв`язку з хворобою відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". З 05 березня 2018 року позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 01 квітня 2019 року - ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 (далі по тексту - Порядок № 4). 01 липня 2019 року позивач звернувся до ГУ НП в Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, однак листом ГУ НП в Полтавській області №29/Ш-36/ОП від 17 липня 2019 року йому повідомлено про відмову в призначенні такої допомоги на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки вперше група інвалідності встановлена ОСОБА_1 - 05 березня 2018 року, тобто після шести місяців з дня звільнення з поліції -15 січня 2016 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі № 440/3177/19, прийнятим в порядку письмового провадження, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 40108630) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі № 440/3177/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що 22.05.2019 його було обстежено Полтавською обласною МСЕК та встановлено ІІ групу інвалідності, видано довідку № 00220000, якою підтверджено зв`язок захворювання, внаслідок якого настала інвалідність, із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначив, що відповідно до положень розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». У свою чергу, статтею 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і в тому разі, коли інвалідність настала навіть після спливу тримісячного строку з дня звільнення особи зі служби, але внаслідок захворювання, одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період проходження служби, якщо про це вказано в довідці МСЕК. Вказує, що в силу п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі по тексту - Порядок № 850) якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності працівнику міліції було встановлено вищу групу інвалідності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Беручи до уваги, вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності.
Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що позивач в апеляційній скарзі посилається на інші нормативно-правові акти (ст.23 Закону України «Про міліцію», Порядок № 850), ніж в позовній заяві (Закон України «Про Національну поліцію», наказ МВС України від 11.01.2016 № 4). Пояснив, що наразі одночасно діють два порядки призначення і виплати одноразової грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ : Порядок № 850, затверджений відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», та Порядок № 4, затверджений відповідно до ст.97 Закону України «Про Національну поліцію». Вказує, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850 мають право виключно особи, останнім місцем роботи яких є органи міліції, а також пенсіонери МВС. Однак, останнім місцем роботи позивача було ГУНП в Полтавській області, а відтак, на нього не поширюються положення ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850. Крім того, правила п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію», на які посилається позивач (щодо застосування до спірних відносин норм Закону України «Про міліцію»), поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015, до яких позивач не відноситься. 
Зазначив, що у позивача не виникло права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч.1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки позивачу вперше було встановлено інвалідність ІІІ групи з 05.03.2018, а ІІ групу інвалідності - з 01.04.2019, тобто після спливу шестимісячного строку з дня звільнення позивача зі служби (15.01.2016). З огляду на викладене, вважає, що відповідачем цілком правомірно було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності. Доводи позивача, наведені в обґрунтування  неможливості подання рапорту про призначення одноразової грошової допомоги в межах 6-місячного строку, про відсутність у нього всіх необхідних документів, наявність судових спорів із ГУНП в Полтавській області, очікування на виконання судових рішень, вважає необґрунтованими, оскільки визначений законодавством 6-місячний строк не стосується строку подання заяви (рапорту) на призначення допомоги, а пов`язаний із датою встановлення особі інвалідності.  
Крім того, відмітив, що 24.04.2018 позивач вже звертався із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності та 11.05.2018 було прийнято рішення про відмову у призначенні такої допомоги з тих підстав, що інвалідність встановлена позивачу після спливу 6-місячного строку з дня звільнення зі служби. Вказана відмова не оскаржувалась позивачем, тобто, є чинною і законною. 
Позивач в надісланому до суду письмовій відповіді на відзив зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача з 12.01.2016 у зв`язку із травмою, пов`язаною з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Отже, посилання відповідача на необхідність застосування до спірних відносин Порядку № 4 є безпідставними, оскільки цей Порядок набрав чинності з 23.02.2016, тобто, після звільнення позивача з органів поліції та, відповідно, встановлення йому інвалідності. З посиланням на постанову Верховного Суду від 13.02.2018 по справі № 806/845/16 стверджує, що та обставина, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в поліцію, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850. 
Пояснив, що в силу п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» обов`язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги є звільнення особи з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (захворювання, поранення, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції), тобто, вказана допомога виплачується лише особам, звільненим з поліції у зв`язку з хворобою. Однак, змінений наказ з підставою звільнення «через хворобу» (наказ № 45 о/с від 10.02.2017) позивачем отримано лише за рішенням суду у 2019 році (замість наказу № 19 від 12.01.2016 про звільнення за фактом відсутності на службі без поважних причин). Службове розслідування було проведено лише 08.06.2018, у зв`язку з чим позивач не міг отримати акти розслідування нещасного випадку. Враховуючи викладене, стверджує, що позивач фізично не міг надати усі необхідні документи для отримання одноразової грошової допомоги та проходження обстеження для отримання висновку МСЕК. 22.05.2019 позивачу було встановлено інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
13.01.2020 та 14.01.2020 до Другого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 13.01.2020 на 11:15 год., у зв`язку з проходженням медичного огляду та наданням медичної допомоги, та, як наслідок, неможливістю прибути в  судове засідання. 
Разом з тим, апеляційний розгляд справи № 440/3177/19 за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 не було призначено на 13.01.2020 у відкритому судовому засіданні, а призначено в порядку письмового провадження. 
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведені норми процесуального права та відсутність необхідності проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні, клопотання позивача про відкладення розгляду справи, задоволенню не підлягає, а розгляд справи слід провести в порядку письмового провадження. 
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.
Наказом ГУ НП в Полтавській області №7о/с від 15 січня 2016 року зі змінами, внесеними наказом ГУ НП в Полтавській області №45 від 10 лютого 2017 року, позивача з 15.01.2016 звільнено зі служби у зв`язку з хворобою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Згідно з наявною в матеріалах справи копії виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 0564706 від 15.03.2018 позивачу встановлено вперше ІІІ групу інвалідності з 05.03.2018 строком до 01.04.2019, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.28).
Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 01.05.2019 серії АВ № 0022000 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на строк з 01 квітня 2019 року по 01 червня 2020 року (а.с. 43).
01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Полтавській області із заявою (рапортом) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, який було зареєстровано відповідачем 04.07.2019 під номером вх.№Ш-36/оп, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС. При цьому у заяві зазначив, що відповідно до інших законодавчих актів одноразової грошової допомоги позивач не отримував. До заяви додав копії свідоцтва про хворобу, довідки МСЕК, паспорта, ідентифікаційного номера, висновку та акту форми Н-1 за 2012 рік, посвідчення учасника бойових дій та заяву із зазначенням реквізитів банку (а.с.40).
17 липня 2019 року за підписом заступника начальника ГУНП в Полтавській області підполковника поліції Абрамова В.В. складено висновок про відмову у призначенні   ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (а.с. 38). 
Зазначений висновок затверджено протоколом засідання комісії ГУНП в Полтавській області від 17.07.2019 № 7 (а.с.39). 
Листом ГУ НП в Полтавській області № 29/Ш-36/ОП від 17 липня 2019 року позивача повідомлено про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що ОСОБА_1 звільнено з Національної поліції з 15.01.2016, вперше йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 05.03.2018, тобто, після спливу 6 місяців з дня звільнення з поліції (а.с.57).
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначені одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання ГУ НП в Полтавській області прийняти рапорт та документи про нарахування одноразової грошової допомоги, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача  відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 встановлена інвалідність пізніше шести місяців з дати звільнення з поліції, а відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити вказану допомогу не підлягають задоволенню. Крім того, за висновком суду першої інстанції, заява (рапорт) позивача від 01.07.2019 про виплату вказаної допомоги, а також додані до заяви документи були належним чином прийняті та розглянуті відповідачем відповідно до вимог статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" та положень Порядку № 4, а відтак, відсутні підстави для повторного прийняття до розгляду такої заяви (рапорту).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі по тексту - Закон № 580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п.4 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Частиною другою цієї статті встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 (Порядок №4), які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).
Відповідно до підпункту 4 пункту 4 розділу І Порядку №4 випадком, за яким призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону), є обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
З буквального аналізу пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" випливає, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у поліцейського виключно за одночасної наявності трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення), а саме:
1) інвалідність наступила внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність наступила не пізніше шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причиною звільнення особи з поліції є захворювання або поранення, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19.09.2018 по справі №373/1188/16-а, від 22.01.2019 по справі №2340/2663/18.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС, з 05 березня 2018 року.
З 01 квітня 2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС. 
Беручи до уваги дату звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з хворобою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 15 січня 2016 року, та дату первинного встановлення позивачу інвалідності (05.03.2018), колегія суддів вказує, що позивачу встановлена інвалідність пізніше шести місяців з дати звільнення з поліції.
З огляду на викладене, у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію". 
Доводи позивача про те, що в силу пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога повинна бути виплачена йому у відповідності до ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850, які не ставлять в залежність право на отримання допомоги від спливу строку, який пройшов між звільненням особи з органів внутрішніх справ та встановленням їй інвалідності, колегія суддів вважає хибними, виходячи з наступного.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII) порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію»  № 565-XII (далі по тексту - Закон №565-XII) та Порядком про умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі по тексту - Порядок № 850).
Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства. 
На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок № 850.
Згідно з п.1 Порядку № 850, ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. 
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).  
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». 
Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, а тому правила пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015 - часу набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 по справі № 296/9456/16-а.
Як зазначалось вище, позивач звільнений з органу Національної поліції - ГУНП в Полтавській області - з 15.01.2016.
З наявних в матеріалах справи копій актів розслідування нещасного випадку вбачається, що нещасний випадок, з яким позивач пов`язує встановлення йому інвалідності ІІІ, а згодом і ІІ групи (судомний напад) стався 18.11.2015, під час проходження позивачем служби в Батальйоні патрульної служби поліції особливого призначення (БПСПОП Полтава) ГУНП в Полтавській області.
Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIІІ набрав чинності 07 листопада 2015 року.
Отже, оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управлінням Національної поліції в Полтавській області, право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію», а відтак, на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію».
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.07.2019 по справі № 712/1645/17, від 07.03.2018  по справі № 554/155/17. 
У зв`язку з цим, позивачу підлягала б нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому саме Законом України «Про Національну поліцію», а не Законом України «Про міліцію» і Порядком № 850, оскільки підстави для її виплати виникли у позивача під час проходження служби поліцейського. 
Крім того, ОСОБА_1 у позовних вимогах просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу саме в порядку та розмірах, що визначені Законом України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4, а не Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850. 
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 13.02.2018 по справі № 806/845/16 колегія суддів відхиляє, оскільки ця постанова ухвалена за інших фактичних обставин. Так, у справі № 806/845/16 позивачу була встановлена інвалідність до набрання чинності Порядком № 4, у зв`язку з чим позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, що передбачені Порядком № 850. 
У спірних відносинах позивачу вперше встановлена інвалідність  05.04.2018, після того, як набрав чинності Порядок № 4, а також наказ МВС України від 21.09.2017 № 788, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.10.2017 за № 1273/31141, яким фактично поширено Порядок № 4 на поліцейських, які отримали інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного  з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
З огляду на викладене, на позивача поширюється виключно Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок № 4.
З приводу твердження позивача про те, що він не міг надати всі необхідні документи для отримання одноразової грошової допомоги та проходження обстеження для отримання висновку МСЕК в межах 6-місячного строку з поважних та незалежних від нього причин, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач стверджує, що отримав змінений наказ про звільнення № 45 о/с від 10.02.2017 (зі зміною формулювання підстави звільнення з п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за прогул на п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - через хворобу) лише за рішенням суду у 2019 році, та вказує, що службове розслідування за фактом  нещасного випадку, що стався з позивачем,  було проведено на вимогу суду лише 08.06.2018, у зв`язку з чим у позивача не було можливості вчасно отримати акти розслідування нещасного випадку за формою Н-Т , Н -5. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що визначений статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» 6-місячний строк не стосується строку подання заяви чи рапорту особою, яка претендує на виплату одноразової грошової допомоги, а пов`язаний із датою встановлення особі інвалідності. 
Як зазначалось вище, вперше позивачу було встановлено інвалідність через 2 роки 2 місяці після звільнення (з 05.03.2018). Вищу групу інвалідності - ІІ групу - позивачу було встановлено через 3 роки після звільнення (з 01.04.2019). 
Доводи позивача про неможливість звернутися за встановленням інвалідності раніше, ніж йому було видано наказ з формулюванням підстави звільнення (через хворобу) № 45 від 10.02.2017- у 2019 році, та раніше отримання актів розслідування нещасного випадку - 08.06.2018 - є суперечливими, оскільки, як зазначалось вище, відсутність цих документів не завадили позивачу пройти огляд МСЕК 15.03.2018 та отримати довідку до акту огляду МСЕК ще у березні 2018 року, тобто, за відсутності вказаних документів. 
Посилання позивача на п.4 Порядку № 850 в обґрунтування наявності у позивача права на отримання різниці між розміром одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності та по ІІІ групі інвалідності, колегія суддів відхиляє, оскільки цей Порядок на позивача не поширюється з підстав, наведених вище.
Відповідно до п.8 розділу IV Порядку № 4 якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана фінансовим підрозділом цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД.
З буквального аналізу наведеної норми вбачається, що виплата поліцейському одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням  йому вищої групи інвалідності здійснюється у разі, якщо такий поліцейський реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги за нижчою групою інвалідності, і між первинним встановленням інвалідності та встановленням інвалідності вищої групи пройшло не більше двох років.
Разом з тим, у спірних відносинах позивач не реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, оскільки первинне встановлення йому інвалідності відбулося після спливу 6-місячного строку з дня звільнення зі служби. 
Так, матеріалами справи підтверджено, що 24.04.2018 ОСОБА_1 звертався до ГУНП в Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності.
11.05.2018 позивачу було відмовлено у призначенні цієї допомоги, з посиланням на те, що інвалідність позивачу встановлена після спливу 6-місячного строку з дня звільнення зі служби, про що позивача повідомлено листом від 11.05.2018 № 29/Ш-40.
Як зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу та підтверджено даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 не оскаржував вказану відмову, остання наразі є чинною.
Отже, позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, а відтак, пункт 8 Порядку № 4 не поширюється на спірні відносини та не може слугувати підставою для виплати позивачу різниці між розмірами одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ та ІІІ груп. 
Надаючи оцінку дотриманню відповідачем процедури розгляду поданих позивачем документів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2). У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій / підпункт 2 пункту 2 розділу ІV Порядку № 4/.
Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17 липня 2019 року складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , за змістом якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової (а.с. 38).
Листом ГУНП в Полтавській області №29/Ш-36/ОП від 17 липня 2019 року /а.с. 57/ позивача повідомлено, що комісією ГУНП прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги по третій та другій групах інвалідності, оскільки група інвалідності визначена після шести місяців з дня звільнення з поліції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова ГУНП в Полтавській області у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлена протоколом засідання Комісії ГУНП в Полтавській області від 17.07.2019, є правомірною, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по ІІ групі інвалідності.
Позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рапорт та документи ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, що втратив працездатність в період проходження служби в органах внутрішніх справ, також не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, заява (рапорт) позивача про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 01 липня 2019 року (вх.№Ш-36/оп від 04 липня 2019 року) і додані до неї документи прийняті та розглянуті відповідачем відповідно до вимог статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" та положень наказу Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року, підстави для повторного прийняття до розгляду такої заяви (рапорту) і документів відсутні. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.     
Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі № 440/3177/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій