П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3006/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Михайлов О.О.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
03 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дунаєвецької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 вернувся в суд з позовом до  Дунаєвецької міської ради про визнання протиправними дій  Дунаєвецької міської ради від 29.06.2019, про відмову у наданні йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення селянського господарства та просив зобов`язати Дунаєвецьку міську раду надати йому  дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення селянського господарства, а також стягнути на відшкодування заподіяної моральної шкоди 1000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Дунаєвецької міської ради від 29.06.2019 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власністю орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.
Зобов`язано Дунаєвецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2019 року та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто  на користь ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Дунаєвецької міської ради судовий збір в сумі 384  грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, його оскаржила Дунаєвецька міська рада. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема звертає увагу, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, з державної власності, передана у комунальну .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечує.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до міської ради Дунаєвецької  ОТГ із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власністю орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.

До заяви додано необхідний пакет документів.
Листом від 27.06.2019 №1434/02.08-20 відповідач повідомив позивача, що заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади розглянуто 21.06.2019 на черговій сесії міської ради. За результатами розгляду рішення не було прийняте.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем протиправно не вирішено у встановленому законом порядку заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому належним способом захисту порушеного права є зобов`язання повторно розглянути таку заяву з прийняттям вмотивованого рішення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою зазначеної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт б частини першої статті 121 Земельного кодексу України).

Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 806/5106/15.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 грудня 2018 року (справа № 804/1469/17).

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем не зазначено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, за яких ОСОБА_1 належало відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Виходячи з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач в порушення вимог частини 7  статті 118 ЗК України  протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земельної ділянки  орієнтовною площею 2,00 га у власність  для ведення селянського господарства. 

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 814/702/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, з державної власності, передана у комунальну, висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведена підстава відмови  не була в основі рішення, прийнятого за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому правомірність такої відмови судом не перевіряється.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Дунаєвецької міської ради залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  03 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.