П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  725/5420/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Нестеренко Є.В. 
          Суддя-доповідач:  Кузьмишин В.М. 

29 січня 2020 року                                                                                                    м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Боровицького О. А.  Сушка О.О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Чернівецької митниці ДФС  на  рішення   Першотравневого районного суду міста Чернівці  від  06 грудня 2019 року  та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про  скасування постанови у справі про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

          Короткий зміст позовних вимог.
          
          У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до Чернівецької митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Чернівецької митниці ДФС у справі про порушення митних правил 1429/40800/19 від 13.09.2019 року.

          Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

          Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено, скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 1429/40800/19 від 13.09.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України. Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 485 МК України закрито.
          Відповідно до додаткового рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11948,29 грн.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погодившись із судовими рішеннями, відповідачем подано апеляційні  скарги, в яких просить скасувати вказані рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
          При цьому, в поданій апеляційній скарзі на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2019 року відповідач помилково посилається на постанову у справі про порушення митних правил №1464/40800/19, оскільки предметом оскарження у адміністративній справі є зовсім інша постанова, а саме: №1429/40800/19.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
          
          Правом подання відзиву на апеляційні скарги позивач не скористався.

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови митниці, 12.08.2019 року о 19 год. 47 хв. в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «OPEL VIVARO» зареєстрований у Польщі, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який прямував з України до Румунії в приватних справах.
          Вказаний громадянин до митного контролю надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору».
          До митного контролю подав паспорт гр. Румунії № НОМЕР_2 , виданий 22.10.2018 року, поліцією м. Ботошани, на ім`я ОСОБА_2 .
          Під час проведення митних формальностей громадянин ОСОБА_1 пред`явив закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 .
          Враховуючи інформацію, яка міститься в програмно-інформаційному комплексі « Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення «ЕАІС» було встановлено, що гр. ОСОБА_1 12.08.2019 року ввіз на митну територію України автомобіль марки «OPEL VIVARO» зареєстрований у Польщі, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 , через пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці ДФС, в режимі тимчасового ввезення на термін до 1 року використовував закордонний паспорт громадянина Румунії №№ НОМЕР_2 , виданий 22.10.2018 року, поліцією м. Ботошани, на ім`я ОСОБА_2 .
          Згідно з поданим до митного контрою паспортом гр.Румунії №056622640, виданим 22.10.2018 року поліцією м. Ботошани, на ім`я ОСОБА_2 , та закордонним паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є однією і тією ж особою.
          Таким чином, на переконання відповідача, для перетину державного кордону України позивач подав документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезені транспортного засобу особистого користування, маючи статус «резидента».
          В зв`язку з порушенням митних правил заступником начальника Чернівецької митниці ДФС Жижиян І.Є. винесена постанова по справі № 1429/40800/19 від 13.09.2019 року, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 261 151,56 грн.
          Не погоджуючись з постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          За змістом  частини 1 ст. 486 МК України  завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
          Статтею 489 МК України визначено, що  посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Згідно з ст. 495 МК України  доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
          Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
          Приймаючи відповідне рішення про  притягнення до відповідальності позивача за порушення митних правил, посадовою особою відповідача не було прийнято до уваги всі  обставини справи, у т.ч. доводи позивача щодо відсутності умислу на вчинення  правопорушення, а також відсутність  складу правопорушення з огляду на наявні докази.
          Статтею 485 Митного кодексу України (МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв`язок між діянням та наслідками.
          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у раз,і якщо при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень   Митного кодексу України   не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
          Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
          Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
          Позиція відповідача полягає у тому, що позивач повинен був ввезти цей автомобіль згідно з вимогами ч.3 ст.380 МК України, тобто після сплати всіх митних платежів.
          Така позиція відповідача обґрунтовується з посиланням на п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якою встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
          Апеляційний суд погоджується з такою позицією відповідача, оскільки наявність у позивача громадянства України, навіть при наявності у позивача паспорта громадянина Румунії, зобов`язувала його ввозити на територію України вказаний автомобіль виключно в статусі громадянина України, оскільки стаття 2 Закону України «Про громадянство України» не передбачає альтернативи у визначенні громадянства особи, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави у правових відносинах з державними органами України.
          Дії позивача по ввезенню цього автомобіля на територію України в статусі громадянина Румунії, тобто в якості нерезидента України, на думку суду апеляційної інстанції, були направлені на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ч.3 ст.380 МК України, а тому такі дії позивача могли бути кваліфіковані відповідачем за ст.485 МК України.
          Статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети, а саме, неправомірне зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини.
          Пунктом 1 ч. 1 ст. 50 МК України визначено, що для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.
          Згідно з ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Оцінюючи розмір штрафу, накладеного на позивача постановою у справі про порушення митних правил, апеляційний суд виходить з наступного.
          Відповідно до ч.6 ст. 104 Митного кодексу України для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.
          Відповідно до пункту 27 статті 4 МК України митні платежі складаються з мита, акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
          Згідно з положеннями Закону України "Про митний тариф України" розмір ввізного мита визначається за встановленими цим Законом ставками в процентному відношенні від митної вартості. Ставки акцизного податку визначені статтею 215 ПК України залежно від об`єму двигуна автомобіля.
          Базою оподаткування податком на додану вартість згідно з статтею 188 ПК України буде договірна вартість товару з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
          Відповідно до пункту 189.3 статті 198 ПК України ціна продажу вживаного транспортного засобу визначається: для осіб, не зареєстрованих як платники податку, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого засобу, розрахованої суб`єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оцінку відповідно до закону; для платників податку виходячи з договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.
          Згідно з Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118, вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цей транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб. Такий порядок визначення вартості транспортного засобу, застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларуванні цього транспортного засобу.
          В даному випадку добровільне декларування позивачем автомобіля в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої регламентовано розділом XIX Митного кодексу України.
          Відповідно до статті 508 МК України однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил є експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог статей 515, 516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадження якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.
          Згідно зі статтею 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.
          Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надавав митному органу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил могло бути здійснено шляхом проведення експертного дослідження.
          Проте, докази проведення експертного дослідження вартості вищевказаного автомобіля (під час якого було б враховано чи не враховано технічний стан автомобіля, його комплектація та пробіг, визначені джерела інформації про вартість аналогічних автомобілів) у матеріалах справи відсутні.
          Доказом у справі про порушення митних правил згідно з пунктом 4 частини 1 статті 495 МК України може бути висновок експерта.
          Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок про необхідну до сплати суму митних платежів ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим при вирішенні питань щодо визначення розміру штрафу у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. 
          Крім того, митним органом не надано суду службову записку, якою визначено розрахункову суму митних платежів по вказаному транспортному засобу.
          За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем без належного обґрунтування визначено розмір митної вартості товару.
          Стосовно позовної вимоги про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно з ч. 3  ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
          Враховуючи, що судовим розглядом встановлено факт порушення позивачем митних правил, а також те, що підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення слугувало не доведення правильності заявленої митної вартості автомобіля відповідачем, то з урахуванням встановлених  КАС України  завдань адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме до Чернівецької митниці ДФС.
          При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття рішення шляхом направлення справи на новий розгляд до компетентного органу не суперечитиме вимогам ч.2 ст. 272 КАС України, оскільки зазначена норма забороняє повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
          Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги  ст. 489 МК України  та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
          Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.
          Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.
          У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. За логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
          Таким чином, якщо уповноваженим органом не обґрунтовано підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшкодування доказів винуватості особи.

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

          Доводи апеляційної скарги частково ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також підтверджуються встановленими у справі обставинами в частині закриття провадження у справі про порушення митних правил.
          Висновки суду першої інстанції по суті спору в цій частині не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
          Згідно зп. 4 ч. 1, ст. 317 КАС України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були неправильно застосовані норми чинного матеріального та процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог з скасуванням постанови 1429/40800/19 від 13.09.2019 та направленням справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на новий розгляд до компетентного органу. При цьому додаткове рішення суду першої інстанції від 20 грудня 2019 року необхідно скасувати.

          Щодо розподілу судових витрат

          Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
          Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині однієї немайнової вимоги, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5974 грн. 15 коп.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Чернівецької митниці ДФС задовольнити  частково.
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 грудня 2018 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Постанову Чернівецької митниці ДФС № 1429/40800/19 від 13.09.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України скасувати і направити справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Чернівецької митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5974 грн. 15 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Сушко О.О.