22-ц/804/558/20 
                                                                                237/4742/17 

                                                                  П О С Т А Н О В А
   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ

     „25”  лютого  2020 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 

Єдиний унікальний номер 237/4742/17
Номер провадження 22-ц/804/558/20 

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б. 
за участю секретаря: Єфремової О.В. 
учасники справи :  
заявник – ОСОБА_1 
заінтересовані особи – ОСОБА_2 О.В., Курахівська міська рада Мар`їнського району Донецької області, Служба у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 листопада 2019 року головуючого судді Кучко Я.Ю. із складанням повного тексту судового рішення 03 грудня 2019 року по цивільній справі про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року по цивільній справі № 237/4742/17 до розгляду її заяви про ухвалення додаткового рішення по справі.
Заяву мотивовано тим, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року її зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 у вигляді побачень кожного понеділка, середи, п`ятниці з 17:00 до 19:00 години, а також у визначені судом певні святкові дні у цей же час. Зустрічі необхідно здійснювати за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 . Постановою Верховного суду вказане рішення залишено без змін, однак, як зазначає заявник, суд зауважує, що оскаржуваним судовим рішенням не встановлено обов`язку матері приводити дитину до батька додому. 
У зв`язку з неповнотою рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року  ОСОБА_1 були подані заяви про роз`яснення судового рішення, про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про ухвалення додаткового рішення.    
Також, як зазначала заявник, внаслідок її графіку роботи та невизначеності місця передачі дитини батькові , державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 , яка наразі оскаржується. У зв`язку з невизначеністю місця передачі дитини батькові ОСОБА_3 регулярно за місцем проживання ОСОБА_1 викликаються працівники поліції для фіксації невиконання нею рішення суду, оскільки ОСОБА_3 вважає, що дитину до нього додому повинна приводити саме ОСОБА_1 . Вказані виклики поліції та численні приходи державних виконавців негативно впливають на імідж їх родини взагалі.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року по цивільній справі № 237/4742/17 – задоволено.           
Відстрочено виконання рішення Мар`їнського районного суду від 26 лютого 2019 року по цивільній справі № 237/4742/17 до розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 237/4742/17. Із зазначенням, що розстрочка виконання вказаного рішення не може перевищувати трьох місяців з дня набрання ухвалою законної сили. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та залишити заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення без задоволення, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема зазначає, що вимога ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, та суперечить вимогам чинного законодавства.  Посилаючись на встановлені судами обставини справи, зазначає, що ОСОБА_1 залишено поза увагою той факт, що саме за її ініціативою та бажанням бути присутньою під час їх зустрічей, його позовні вимоги було задоволені частково. На присутності співробітників служби у справах дітей та ОСОБА_1 під час спілкування батька з сином, наполягала саме відповідач та її представник. Він неодноразово пропонував заявниці забирати сина з ДНЗ № 17 «Сонечко», проте, вона жодного разу не відповідала йому, а лише неодноразово повідомляла, що сина він не побачить. Станом на 28 листопада 2019 року, він позбавлений можливості спілкуватися з сином, та не може з ним бачитися по теперішній час. ОСОБА_1 навіть після ухвалення рішення судом касаційної інстанції не має бажання давати йому можливості спілкування з сином. На його думку, заявник штучно створює перешкоди для виконання рішення та вільного спілкування з сином. Вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення визначив часи зустрічей, які перш за все відповідають інтересам дитини та його розпорядку дня з урахуванням навантаження та перебування у ДНЗ «Сонечко», та з висновком суду першої інстанції погодився, як апеляційний так і касаційний суди. Посилаючись на ч. ч. 1-5 ст. 10 ЦПК України, положення Конституції України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що є незрозумілим сам зміст та процедура виконання судового рішення. В резолютивній частині ухвали зазначено, що заяву ОСОБА_1 задоволено, однак є незрозумілим обсяг задоволених заявлених вимог, та як може бути процедура розстрочення та відстрочення виконання рішення одночасно. Крім того, зазначає, що ним було подано клопотання про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за зловживання процесуальними правами, вважає, що судом першої інстанції не звернута належна увага його поясненням та наданим письмовим доказам. Також, зазначає, що забирати за місцем проживання дитину неможливо, внаслідок негативного, інколи навіть агресивного ставлення ОСОБА_5 до нього, яка є співвласницею квартири та бабусею дитини; неодноразово дитина ставала  свідком неприязного ставлення до нього ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які в присутності сина підвищували голос та застосовували фізичне насилля по відношенню до нього; перш за все він переймається за стан здоров`я сина та зі свого боку намагається зробити все, щоб відгородити дитину від негативного середовища.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду ,проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_3   та його представник адвокат Романець В.В.  підтримали доводи апеляційної скарги.
У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату,час і місце розгляду справи ,шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-12 за № 484,шляхом отримання судової повістки ,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.153-154,162) .
У судове засідання апеляційного суду представники заінтересованої особи Курахівської міської ради Мар*їнського району Донецької області,служби у справах дітей Мар*їнської районної військово-цивільної адміністрації Донецької області  не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи ,шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-12 за № 485,шляхом отримання судової повістки ,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.155-156,163,165) . Електронною поштою від представника служби у справах дітей Мар*їнської РДА  надійшла заява про можливість розгляду справи у відсутності представника (а.с.166-168). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
               Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
              Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
              Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
             Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді побачень, а саме: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 17:00 години до 19:00 години та в святкові дні. Визначено зустрічі здійснювати за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_3 : за участю спеціаліста служби у справах дітей та матері ОСОБА_1 за її бажанням. Після 01 березня 2020 року зустрічі ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати без участі інших осіб. В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають тривалі стійкі неприязні відносини, також ОСОБА_3 має стійкі неприязні стосунки з матір`ю відповідача ОСОБА_5 .
Постановою Верховного суду від 28 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2019 року залишено без змін.
З копії листа № 222 від 15 жовтня 2019 року  ДНЗ № 17 «Сонечко», вбачається, що за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють, дитина може перебувати у ДНЗ протягом дня або коротко тривало. Вихователь не має права вимагати від батьків письмового підтвердження, якщо у батьків або осіб, які їх замінюють є бажання забрати дитину з дошкільного навчального закладу у зручний для них час.
В матеріалах справи міститься :  - заява ОСОБА_3 від 20 вересня 2019 року , адресована Москаленко О.І., в якій позивач просить надавати йому інформацію про стан здоров`я його сина з метою участі позивача у його лікуванні ;-  заява ОСОБА_3 від 22 листопада 2019 року , адресована Москаленко О.І. ,в якій позивач повторно пропонує надати йому можливість за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , забирати сина на їх зустрічі у встановлений рішенням суду час (17 год. 00 хв.) з будь-якого місця окрім АДРЕСА_2 та місць в яких присутня ОСОБА_5 з метою виникнення конфліктних ситуацій, спровокованих матір`ю ОСОБА_1 на очах ОСОБА_6 ; - заява ОСОБА_3 від 30 вересня 2019 року , адресована Москаленко О.І., в якій позивач нагадує про недоцільність забирати ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що співвласниця даної квартири на очах дитини провокувала конфліктні ситуації. Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 пропонує самостійно забирати сина з ДНЗ № 17 «Сонечко» не порушуючи режим його дня. 
Відомості вручення вказаних  заяв ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку або ж іншим чином в матеріалах справи відсутні.
Постановляючи ухвалу про задоволення  заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Мар*їнського районного суду від 26 лютого 2019 року по цивільній справі № 237/4742/17  про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком до розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі ,із зазначенням того,що розстрочка виконання рішення не може перевищувати трьох місяців з дня набрання ухвалою законної сили,суд першої інстанції виходив з того, що відсутність чіткого визначення місця передачі дитини батьку може істотно ускладнювати виконання рішення .

Вирішуючи питання обгрунтованості та правомірності такого висновку, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

               Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
               За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право:  скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Приписами ч.3, ч.4 ст.435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п. 9 мотивувальної частини рішення КСУ від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003).
            Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  

        Заявник  ОСОБА_1 як на підставу для відстрочення виконання рішення  ОСОБА_7 *їнського районного суду Донецької області  від 26 лютого 2019 року  по цивільній справі № 237/4742/17   до розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі, зазначає ,що  зважаючи на вік дитини,погодні умови та не чітку визначеність місця передачі дитини батьку,виконання рішення суду від  26 лютого 2019 року дійсно може бути  ускладненим  .

        Як вбачається з резолютивної частини рішення  ОСОБА_7 *їнського районного суду Донецької області  від 26 лютого 2019 року по цивільній справі № 237/4742/17  за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,яке переглядалося  у судах апеляційної та касаційної інстанції, набрало законної сили  , позов  ОСОБА_3 задоволено частково та зобов`язано   ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_3   спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді побачень,а саме : - кожного понеділка, середи та п`ятниці з 17:00 год до 19:00 год;- в святкові дні: 04 жовтня щороку  (день народження ОСОБА_4 ) з 17:00 год до 19:00 год;- 16 жовтня щороку (день народження ОСОБА_3 ) з 17:00 год до 19:00 год;- 19 грудня щороку ( ОСОБА_8 ) з 17:00 год до 19:00 год;- 31 грудня щороку (Новий рік) з 17:00 год до 19:00 год;- 19 січня щороку (свято Водохреща) з 17:00 год до 19:00 год;- 30 березня щороку (день Таїнства Хрещення ОСОБА_4 ) з 17:00 год до 19:00 год;- щороку (за православним календарем в свято Пасхи) з 17:00 год до 19:00 год.
Зобов`язано зустрічі здійснювати за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_3 :   АДРЕСА_1 . 
Зустрічі батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до  01 березня 2020 року здійснювати за участю спеціаліста служби у справах дітей та матері ОСОБА_1   за її бажанням. 
Після 01 березня 2020 року зустрічі ОСОБА_3   із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,здійснювати без участі інших осіб. 

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року ,залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення ,а рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2019 року без змін ,оскаржуваними судовими рішеннями не встановлено обов*язку матері приводити дитину додому до батька. Крім того,суд касаційної інстанції зазначив,що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. За таких обставин, суди попередніх інстанцій, відступаючи від запропонованих рекомендацій органу опіки і піклування щодо встановленого графіку спілкування батька з дитиною, обгрунтовано виходили з усталеного розпорядку життя сторін та дитини. Установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимоги статей 157, 158 СК України, суди дійшли правильного висновку про встановлення способу та порядку участі  ОСОБА_3   у вихованні малолітнього сина – ОСОБА_4 .Колегія суддів погодилася  з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції по суті вирішення спору. Суд касаційної інстанції зазначив ,що саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини. Судами також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1   мають тривалі стійкі неприязні відносини, що останні не заперечували. Також, ОСОБА_3   має стійкі неприязні стосунки з матір`ю відповідача ОСОБА_5   , що позивач не заперечував. Нездатність батьків відповідально налагодити конструктивне та толерантне спілкування між собою призвело до численних скандалів, систематичних викликів та звернень до поліції, що підтверджуються листами Національної поліції з матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року по справі № 237/4542/19  у задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Мар*їнського районного ВДВС  ГТУЮ у Донецькій області Новікова М.М.,Мар*їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання акту незаконним та скасування постанови про накладення штрафу  за невиконання рішення суду  відмовлено .

ОСОБА_3 зазначав,що станом на 27 листопада 2019 року він позбавлений можливості спілкування з сином,що не спростовано заявником ОСОБА_1 . 
Під відстрочкою виконання рішення розуміється перенесення строку його виконання на новий строк,визначений судом. 

Розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду,протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконання рішення суду щодо предметів,які діляться (грошей,майна тощо).

У будь-якому випадку  заява про відстрочку,розстрочку виконання  має розглядатися в межах розглянутої судом справи,а тому вимоги заявника  про відстрочення виконання рішення до ухвалення додаткового рішення не ґрунтуються на процесуальному законодавстві,оскільки ,    відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати ;3) судом не вирішено питання про судові витрати;4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

З досліджених матеріалів справи,та змісту судових рішень не вбачається ,що судом стосовно певної позовної вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення,не ухвалено рішення. 

Право сторони звернутися із заявою про  відстрочку  виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). 

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Згідно з вимогами ст.ст.12,81,435 ЦПК України саме заявник зобов*язаний довести зазначений локальний предмет доказування.

Проте, заявник ОСОБА_1 не надала доказів,які підтверджували б винятковість причин неможливості  виконання рішення суду. Зазначені  заявником обставини , вік дитини,погодні умови,не чітка визначеність місця передачі дитини батьку, не є обставинами , що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

         Оскільки , на порушення вимог ст.81 ЦПК України заявник не надала належних й допустимих доказів на підтвердження обставин ,що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим , то  у суду  першої  інстанції не було підстав для задоволення  заяви .

          З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

           Апеляційний суд, з врахуванням всіх обставин справи,  наявних доказів  в матеріалах справи, вважає за необхідне ухвалу Мар*їнського районного суду Донецької області від 28 листопада 2019 року  скасувати, прийняти нове судове рішення   та відмовити в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення .
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – задовольнити.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове  рішення .

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року  по цивільній справі № 237/4742/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Курахівська міська рада Мар`їнського району Донецької області, Служба у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком - відмовити.

             Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
            Повний текст постанови  складений   28  лютого 2020 року. 

            Судді: